Acta Academiae Beregsasiensis. Economics
«Acta Academiae Beregsasiensis. Economics» — рецензований науковий журнал відкритого доступу, що публікує оригінальні дослідницькі статті й аналітичні матеріали з економіки та міжнародних економічних відносин, обліку і оподаткування, фінансів, банківської справи, страхування та фондового ринку, а також менеджменту. Журнал підтримує розвиток доказового аналізу економічної трансформації, бізнес-розвитку, фінансової стабільності та сталого розвитку на національному, регіональному і міжнародному рівнях. Видання особливо заохочує міждисциплінарні дослідження та виходить щоквартально українською, угорською й англійською мовами.
Закарпатський угорський університет імені Ференца Ракоці II
Автори зберігають за собою авторські права та надають журналу право першої публікації статті, яка одночасно ліцензується за ліцензією Creative Commons CC BY-NC.
Штучний інтелект, дезагреговане безробіття та сталий розвиток у Південній Африці: чи пояснює динаміку гіпотеза рутинно-зміщеного технологічного прогресу?
У цьому дослідженні вивчається взаємозв'язок між впровадженням штучного інтелекту (ШІ) та дезагрегованим безробіттям у контексті визначення сталого розвитку Південної Африки на основі теоретичної концепції рутинно-зміщеного технологічного прогресу (RBTC). З використанням річних часових рядів за період 2003–2024 років та методу авторегресійних розподілених лагів (ARDL) у дослідженні одночасно оцінюються короткострокові та довгострокові коефіцієнти з метою відображення повної динаміки розвитку. Емпіричні результати підтверджують існування довгострокової рівноважної залежності між впровадженням ШІ, дезагрегованим за рівнем освіти безробіттям та сталим розвитком. У короткостроковому періоді впровадження ШІ негативно впливає на розвиток внаслідок витрат адаптації, пов'язаних із заміщенням рутинних завдань, жорсткістю ринку праці та невідповідністю навичок. У довгостроковому періоді ШІ робить позитивний і статистично значущий внесок у розвиток завдяки зростанню продуктивності та інноваційним ефектам після завершення структурних перетворень. Щодо безробіття за кваліфікаційними групами, безробіття серед висококваліфікованих працівників стабільно стримує розвиток в обох часових горизонтах, відображаючи витрати продуктивності від неефективного використання людського капіталу з високим рівнем освіти. Безробіття серед менш освічених працівників демонструє позитивну довгострокову залежність, що свідчить про ефекти структурного перерозподілу праці, узгоджені з положеннями концепції RBTC. Сукупне безробіття виявляється статистично незначущим, підтверджуючи, що агреговані показники приховують суттєві розподільчі відмінності між кваліфікаційними групами та валідуючи ключову теоретичну тезу про те, що рутинно-зміщений технологічний прогрес діє через гетерогенні канали, які залишаються невидимими на агрегованому рівні. Отримані результати є особливо актуальними для органів державної політики країн із ринками, що розвиваються, які стикаються з подвійним викликом прискорення технологічних трансформацій та стійкого структурного безробіття. Дослідження рекомендує впровадження інтегрованих політичних механізмів, що поєднують стимули для розвитку ШІ, реформування ринку праці та вдосконалення системи освіти, з метою забезпечення того, щоб технологічний прогрес сприяв інклюзивному та сталому розвитку.
Авторське право (c) 2026 Felix Aberu, Tersia Botha https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Економічні наслідки студентського відсіву у системі вищої освіти Угорщини та України
Дослідження аналізує економічні наслідки відсіву студентів у порівняльному вимірі в системах вищої освіти Угорщини та України, на основі синтезу публічно доступних статистичних даних за останнє десятиліття, політичних документів та міжнародної наукової літератури. Методологічну основу дослідження становлять, з одного боку, описовий статистичний порівняльний аналіз, а з іншого — консервативна оцінка витрат за нижньою межею, яка кількісно визначає прямі втрати державного бюджету внаслідок відсіву. Дослідження доводить, що відсів студентів є не лише проблемою освітньої політики, а й комплексним економічним явищем, яке одночасно впливає на індивідуальні доходи, інституційну ефективність і макроекономічні показники. Ця складність зумовлена тим, що віддача від інвестицій у вищу освіту реалізується лише в довгостроковій перспективі, тому переривання освітніх траєкторій деформує цикл накопичення людського капіталу та знижує потенційні темпи економічного зростання. Результати показують, що в Угорщині рівень відсіву студентів упродовж останніх років зменшився, однак і надалі спричиняє значні економічні втрати, особливо серед студентів, які навчаються на платній основі, та соціально вразливих груп. За оцінками, прямі втрати держави становлять щорічно кілька мільярдів форинтів, що насамперед відображає вартість втрачених студентських років. Водночас ця оцінка є консервативною, оскільки не враховує довгострокові фіскальні ефекти, зокрема недоотримані податкові надходження, зниження потенціалу сплати внесків та втрати продуктивності. Крім того, на інституційному рівні спостерігається недовикористання потужностей, що знижує ефективність функціонування університетів і підвищує питомі витрати на одного студента. У випадку України економічні наслідки відсіву не можуть бути адекватно оцінені без урахування воєнного контексту. Релокація закладів освіти, інфраструктурні руйнування, міграція студентів і викладачів, а також реформи фінансування та управління спільно формують результати функціонування вищої освіти та умови відтворення людського капіталу. У цьому контексті відсів означає не лише переривання освітнього процесу, але й остаточну втрату потенційної робочої сили, що має особливо серйозні наслідки для економічного відновлення. Нестабільність системи додатково підвищує ризики, тоді як вища освіта могла б відігравати ключову роль у післявоєнній економічній регенерації. Основний висновок дослідження полягає в тому, що зменшення рівня відсіву є стратегічно важливим для обох країн і має розглядатися не лише як питання соціальної справедливості, а як інвестиція у державні фінанси та ринок праці. Результати підкреслюють необхідність розвитку цільових систем підтримки, запровадження фінансування, орієнтованого на результати, а також посилення інституційної інтеграції. Важливого значення набувають також надійні механізми збору даних і системного моніторингу, які забезпечують більш точну ідентифікацію процесів відсіву та створюють підґрунтя для розроблення ефективних, доказово обґрунтованих освітніх політик і цільових інтервенцій.
Авторське право (c) 2026 Robert Bacho, Violetta Shimon, Gabor Pataki https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Цифрові інструменти в прийнятті управлінських рішень
У статті досліджено роль цифрових інструментів у процесі прийняття управлінських рішень на підприємствах в умовах цифровізації економіки. Актуальність дослідження зумовлена трансформаційними процесами, що відбуваються у сучасному соціально-економічному середовищі та супроводжуються стрімким розвитком інформаційних технологій, зростанням обсягів даних і підвищенням вимог до швидкості та обґрунтованості управлінських рішень. За таких умов традиційні підходи до управління потребують доповнення сучасними цифровими інструментами, що забезпечують ефективну інформаційно-аналітичну підтримку менеджменту. Метою статті є систематизація підходів до використання цифрових інструментів у процесі прийняття управлінських рішень та визначення специфіки їх впливу на формування системи управління на підприємстві. У роботі розглянуто сутність управлінських рішень у контексті цифрової трансформації економіки, а також визначено основні етапи процесу їх прийняття. Обґрунтовано, що цифровізація управлінських процесів сприяє підвищенню ефективності інформаційного забезпечення управління, розширює аналітичні можливості менеджерів та дозволяє зменшити вплив суб’єктивних чинників у процесі прийняття рішень. Встановлено, що використання сучасних інформаційних технологій забезпечує можливість оперативного моніторингу діяльності підприємства, обробки значних масивів даних та прогнозування розвитку управлінських ситуацій. У статті систематизовано основні групи цифрових інструментів, що застосовуються у процесі прийняття управлінських рішень. Визначено їх функціональне призначення, сфери застосування та роль у підтримці стратегічних, тактичних і операційних управлінських рішень. Доведено, що комплексне використання цифрових інструментів сприяє підвищенню якості управлінського аналізу, забезпечує більш обґрунтований вибір альтернатив та дозволяє своєчасно реагувати на зміни зовнішнього і внутрішнього середовища підприємства. Зроблено висновок, що поєднання управлінського досвіду керівників із можливостями сучасних інформаційних технологій формує основу ефективної системи підтримки управлінських рішень та сприяє підвищенню конкурентоспроможності підприємств у умовах цифрової економіки.
Авторське право (c) 2026 Valeriia Bondar https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Циркулярні моделі трансформації видобувної галузі для забезпечення сталого розвитку громад
Стаття присвячена обґрунтуванню циркулярної економіки як інструменту забезпечення сталого розвитку територіальних громад у контексті трансформації видобувної галузі, зокрема титанової промисловості України. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю переосмислення традиційної лінійної моделі використання мінерально-сировинних ресурсів, яка супроводжується значним утворенням відходів, екологічним навантаженням на території розміщення підприємств та недостатнім рівнем повторного залучення ресурсів у господарський обіг. Наголошується, що значні обсяги техногенних відходів гірничо-збагачувальних комбінатів (хвостосховища, відвали збагачення) формують прихований ресурсний потенціал, який містить цінні та критично важливі мінерали, включаючи ільменіт, рутил, циркон. Встановлено, що накопичення техногенних утворень одночасно створює екологічні ризики для територіальних громад та відкриває можливості для формування внутрішньої ресурсної бази й розвитку регіональної економіки. У статті доведено, що впровадження циркулярних моделей у видобувній галузі, зокрема ресурсної реновації техногенних родовищ, розвитку промислової симбіозності, замкнених матеріально-водних циклів, екологічної рекультивації та інноваційних технологій переробки, забезпечує перехід до більш стійкої моделі територіального розвитку. Показано, що циркулярна трансформація видобувної галузі сприяє зменшенню залежності від первинних ресурсів, підвищенню ресурсоефективності, створенню доданої вартості на рівні громад та посиленню їх економічної стійкості. Обґрунтовано, що ефективна реалізація циркулярної економіки у сфері надрокористування потребує поєднання технологічних, інституційних, екологічних та управлінських рішень, а також активної участі органів місцевого самоврядування, підприємств, наукових установ та інвесторів. Результати дослідження підтверджують, що комплексне використання техногенних відходів як вторинного ресурсного потенціалу є важливим чинником сталого розвитку територіальних громад України, особливо в умовах сучасних економічних та безпекових викликів.
Авторське право (c) 2026 Vitalii Venger , Olena Ganzha , Nataliia Romanovska https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Аналіз структури та концентрації міжнародної допомоги Україні
У статті досліджено структуру та масштаби міжнародної двосторонньої допомоги Україні у 2022–2025 рр. з метою аналізу її розподілу між країнами-донорами та за видами підтримки: фінансовою, гуманітарною і військовою. Проаналізовано обсяги допомоги найбільших країн-донорів, серед яких провідну роль відіграють Сполучені Штати Америки, інституції Європейського Союзу, Німеччина, Велика Британія, Канада, Данія, Японія, Нідерланди, Швеція та Норвегія, а також визначено рівень їх внеску відносно валового внутрішнього продукту. Одні з найвищих обсягів підтримки відносно власного ВВП забезпечили країни з порівняно невеликими економіками, зокрема Естонія (3,01 %) та Литва (2,45 %). Ці значення суттєво перевищували відповідні показники більшості економічно потужних держав. Особливу увагу приділено дослідженню структури допомоги країн, що межують із Закарпатською областю, зокрема Польщі, Словаччини, Румунії та Угорщини. Проведений аналіз дозволив визначити відмінності у пріоритетах надання допомоги цими державами та оцінити їх внесок у регіональну систему підтримки України. Для оцінювання рівня концентрації міжнародної допомоги застосовано методи кривої Лоренца та коефіцієнта Джіні. За допомогою цих методів було кількісно визначено нерівномірність розподілу фінансових ресурсів між країнами-донорами та встановлено високий рівень асиметрії у структурі міжнародної підтримки. Загальний обсяг двосторонньої допомоги від 22 аналізованих країн-донорів становив 253,59 млрд євро, з них 115,34 млрд євро або близько 45,5 % забезпечено Сполученими Штатами Америки. Значення коефіцієнта Джіні на рівні 0,681 свідчить про високий ступінь концентрації міжнародної допомоги та істотну залежність України від обмеженого кола ключових донорів. Обґрунтовано необхідність диверсифікації джерел зовнішнього фінансування та посилення внутрішнього економічного потенціалу для зниження ризиків фінансової нестабільності в умовах можливих змін у глобальному політико-економічному середовищі, а також підвищення незалежності національної економіки від зовнішніх фінансових вливань у довгостроковій перспективі.
Авторське право (c) 2026 Veronika Hanusych https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
AI-агенти на фінансовому ринку: глобальні тенденції та перспективи впровадження в Україні
У статті досліджено сучасні тенденції розвитку та впровадження агентного штучного інтелекту (Agentic AI) на фінансовому ринку, а також проаналізовано перспективи адаптації цієї технології у фінансовій системі України. Обґрунтовано, що еволюція цифрових фінансових технологій поступово переходить від використання традиційних алгоритмів автоматизації та генеративних моделей до автономних агентних систем, здатних самостійно аналізувати дані, планувати послідовність дій, приймати рішення та виконувати складні фінансові операції без безпосереднього втручання людини. Визначено ключові функціональні можливості AI-агентів у фінансовій сфері, зокрема у сферах управління клієнтськими фінансами, автоматизації платіжних процесів, управління ризиками, кредитного скорингу, алгоритмічного трейдингу та інвестиційного консультування. Узагальнено підходи зарубіжних дослідників до трактування архітектури агентних систем і розглянуто сучасні фреймворки їх побудови у фінансових сервісах. На основі аналізу міжнародних аналітичних звітів та наукових публікацій систематизовано практичні кейси впровадження агентного штучного інтелекту провідними фінансовими установами світу, зокрема у США, країнах Європейського Союзу та Азії. Показано, що інтеграція AI-агентів у банківські та фінтех-екосистеми сприяє підвищенню операційної ефективності, зниженню транзакційних витрат, розширенню можливостей персоналізації фінансових послуг і формуванню нових моделей взаємодії з клієнтами. Водночас окреслено основні технологічні, інфраструктурні та регуляторні бар’єри масштабного впровадження агентного штучного інтелекту у фінансовому секторі. Проведено оцінку поточного рівня розвитку цієї технології в Україні та встановлено, що її використання перебуває переважно на стадії експериментальних або пілотних рішень, що зумовлює необхідність формування відповідної інституційної, технологічної та нормативної бази. Зроблено висновок, що агентний штучний інтелект може стати одним із ключових драйверів трансформації фінансового ринку, сприяючи підвищенню ефективності фінансових послуг, розвитку фінтех-екосистеми та інтеграції фінансового сектору до глобального цифрового середовища.
Авторське право (c) 2026 Mykhailo Hantsiak https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Використання штучного інтелекту в управлінні бізнесом
Розвиток цифрових технологій зумовлює зростання ролі інформаційних систем, здатних забезпечувати обробку значних масивів даних та підготовку аналітичної інформації для управління підприємством. Важливе місце в цьому процесі належить технологіям штучного інтелекту, які забезпечують комплексне опрацювання інформації, прогнозування економічних показників діяльності підприємств та інформаційну підтримку процесу ухвалення рішень. Метою дослідження є узагальнення сучасних наукових напрацювань щодо використання технологій штучного інтелекту в управлінні бізнесом та визначення особливостей їх застосування при реалізації основних функцій управління. Методичну основу дослідження становлять монографічний метод, метод порівняння, а також методи аналізу і синтезу, застосування яких дало змогу опрацювати наукові джерела з окресленої проблематики, зіставити погляди вітчизняних і зарубіжних авторів, узагальнити теоретичні положення та впорядкувати основні напрями використання технологій штучного інтелекту в управлінні бізнесом. У статті проаналізовано результати наукових досліджень, присвячених застосуванню технологій штучного інтелекту в економічній діяльності підприємств. На основі аналізу наукової літератури узагальнено напрями використання технологій штучного інтелекту у сфері управління бізнесом та визначено їх роль у формуванні інформаційної бази для прийняття управлінських рішень. У ході дослідження здійснено систематизацію використання технологій штучного інтелекту у реалізації основних функцій управління, зокрема аналізу, планування, організації, мотивації та контролю. Показано, що застосування інтелектуальних інформаційних систем забезпечує можливість опрацювання значних обсягів економічної інформації, побудови аналітичних моделей та прогнозування змін економічних показників. Наукова новизна одержаних результатів полягає в упорядкуванні напрямів використання технологій штучного інтелекту в управлінні бізнесом відповідно до основних функцій управління, що дало змогу цілісніше визначити місце інтелектуальних інформаційних систем у сучасній управлінській діяльності. Обґрунтовано, що інтеграція технологій штучного інтелекту у систему управління бізнесом сприяє удосконаленню інформаційного забезпечення управлінської діяльності, розширює можливості економічного аналізу та створює умови для покращення обґрунтованості управлінських рішень. Отримані результати дозволяють поглибити наукові напрацювання щодо ролі інтелектуальних інформаційних систем у сучасному управлінні та визначити напрями подальших досліджень використання технологій штучного інтелекту в економічній діяльності. Практична цінність дослідження полягає у можливості використання узагальнених положень при вдосконаленні інформаційного забезпечення управлінської діяльності підприємств, підготовці управлінських рішень, а також у викладанні економічних і управлінських дисциплін.
Авторське право (c) 2026 Olena Zaika, Liliia Kharchevnikova https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Ресурсне забезпечення стійкості територіальних громад в умовах воєнної кризи та міграційних викликів
У статті розглянуто питання посилення стійкості територіальних громад у кризових умовах шляхом удосконалення систем управління їхніми ресурсами в ситуації глобальної нестабільності, спричиненої епідемічними потрясіннями, воєнними конфліктами, вимушеною міграцією, повномасштабною війною та стійкими структурними дисбалансами в економіці. Показано, що руйнування інфраструктури, демографічні втрати, масове переміщення населення, активізація міграційних процесів і зміни у соціально-трудових відносинах у поєднанні зі скороченням фінансово-економічної бази громад за умов зростання соціальних потреб зумовлюють необхідність переходу від фрагментарних і реактивних управлінських рішень до інтегрованих та адаптивних моделей місцевого управління. Обґрунтовано, що стійкість територіальних громад визначається не лише наявністю ресурсів, а й спроможністю громад стратегічно їх мобілізувати, цифрово поєднувати та ефективно використовувати людський, соціальний та інституційний капітал, особливо в умовах міграційно зумовлених шоків на ринку праці та дисбалансів робочої сили. На основі теорії мобілізації ресурсів, концепції багатовимірного капіталу громади, підходів до оцінювання вразливості й спроможностей, а також концепції соціально-екологічної стійкості виявлено наукову прогалину, пов’язану з недостатньою систематизацією управлінських інструментів розвитку громад за одночасного впливу реформ децентралізації, міграційного тиску та воєнних викликів. Узагальнення міжнародного та українського досвіду підтверджує потребу відмови від вузько фінансово орієнтованої моделі управління на користь багатофакторного підходу, який поєднує інструменти стратегічного планування, цифрові й аналітичні рішення, механізми розвитку людського капіталу та управління нематеріальними активами громади. У результаті сформовано комплексну класифікацію інструментів ефективного управління ресурсами територіальних громад у кризових умовах, структуровану за функціональним призначенням, джерелами мобілізації та механізмами реалізації. Доведено, що підвищення стійкості громад у воєнний та післявоєнний періоди потребує поєднання довгострокового стратегічного бачення з гнучкими короткостроковими управлінськими рішеннями, спрямованими на пом’якшення міграційно зумовлених шоків на ринку праці, посилення інституційної спроможності та забезпечення інклюзивного й сталого місцевого розвитку. Практична цінність отриманих результатів полягає в можливості їх використання для підвищення якості управлінських рішень, зміцнення економічної й організаційної спроможності громад та формування адаптивних моделей управління в умовах високої невизначеності.
Авторське право (c) 2026 Olena Korohodova , Natalya Chernenko , Yaroslava Hlushchenko https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Компаративний аналіз будівельного комплексу України та ЄС як підґрунтя трансформаційного відновлення
У статті здійснено комплексний компаративний аналіз стану будівельного комплексу України у зіставленні з країнами Європейського Союзу за період 2008–2024 рр. Метою дослідження є кількісна оцінка структурних розривів між будівельним сектором України та ЄС, визначення їхнього характеру, а також обґрунтування необхідності переходу до трансформаційної моделі відновлення галузі. Методологічну основу дослідження становлять GAP-аналіз, метод порівняльного аналізу та модель умовної β-конвергенції. Аналіз охоплює дев’ять ключових показників: кількість підприємств, зайнятість, обсяг реалізованої продукції, додану вартість, витрати на персонал, капітальні інвестиції, продуктивність праці, середню заробітну плату та інвестиційну інтенсивність. Встановлено, що відставання України від країн ЄС за більшістю досліджуваних показників має стійкий дивергентний характер, який посилився у 2014–2015 рр. і набув критичних масштабів після 2022 р. Результати часової моделі конвергенції свідчать, що навіть за оптимістичного сценарію прискореного зростання подолання розривів за інвестиційною інтенсивністю та витратами на персонал потребуватиме від 65 до 162 років. Це математично підтверджує неспроможність інерційної моделі відновлення будівельного комплексу України та об’єктивну потребу у структурній трансформації галузі. Практичне значення отриманих результатів полягає у формуванні кількісної системи орієнтирів для розроблення стратегій повоєнного відновлення будівельного комплексу. Отримані дані можуть бути використані органами державного управління при обґрунтуванні пріоритетів інвестиційної та промислової політики у будівельному секторі, а також при формуванні переговорних позицій у межах програм міжнародної технічної допомоги та євроінтеграційних ініціатив. Для підприємств галузі результати дослідження можуть слугувати підґрунтям для стратегічного планування технологічної модернізації та цифрової трансформації виробничих процесів. Запропонований методологічний підхід, що поєднує GAP-аналіз із часовою моделлю конвергенції, може бути адаптований для аналізу структурних розривів в інших галузях економіки України.
Авторське право (c) 2026 Maryna Kravchenko , Tetiana Ivanova https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Макроекономічні детермінанти вибору інвестиційних інструментів у період воєнної нестабільності
У статті було досліджено комплексну динаміку вкладень юридичних і фізичних осіб у депозити, облігації внутрішньої державної позики та військові ОВДП у 2022–2026 роках під впливом змін фінансової поведінки в умовах періоду воєнної економіки. За предмет дослідження було взято структуру змін обсягів інвестицій у державні та банківські фінансові інструменти, а також чинники, що визначали вибір інвесторів. Метою роботи стало виявити: закономірність зміни перерозподілу заощаджень між депозитами, ОВДП та військовими ОВДП; визначити яку роль відігравали зміни валютних курсів, дохідності та податкових умов у формуванні інвестиційних рішень різних груп економічних агентів. Методологічну основу дослідження становлять методи динамічного та порівняльного аналізу, застосовано статистичне групування, а також кореляційний підхід, за допомогою якого було оцінено залежність обсягів вкладень від змін валютних курсів. Щоб забезпечити достовірність та репрезентованість результатів - використано офіційні статистичні дані забрані у звітах Національного банку України та Міністерства фінансів України. Результати дослідження свідчать, що у 2022–2026 роках відбувся суттєвий перерозподіл заощаджень на користь державних цінних паперів. У той час, як юридичні особи переорієнтовувались на гривневі ОВДП, у свою чергу фізичні особи демонстрували швидше зростання вкладень та високу чутливість до валютних коливань. Важливо підкреслити, що військові ОВДП стали важливим інструментом для обох груп, натомість депозити втратили привабливість через нижчу реальну дохідність і податкове навантаження. До сфери застосування отриманих результатів, можна залучити декілька важливих аспектів. Тема охоплю область формування державної боргової політики, можливості удосконалення механізмів залучення інвесторів на ринок ОВДП, розробку привабливіших банківських продуктів, а також шанси на подальші наукові дослідження у сфері фінансової поведінки та ринку державних цінних паперів. Висновки роботи підкреслюють, що у період воєнної економіки державні цінні папери стали одним із ключових інструментів інвестування для кожного, як для бізнесу, так і для населення. У той же момент, депозити втратили частину привабливості через зміни та пропозиції надійніших місць вкладення коштів. Отримані результати дозволяють глибше зрозуміти механізми, що до прийняття фінансових рішень у період кризових умов та можуть бути використані для підвищення ефективності державної фінансової політики.
Авторське право (c) 2026 Svitlana Kushnir , Kristina Kovalova https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Вилучення рідкісноземельних елементів із техногенних відходів для сталого розвитку територіальних громад
Стаття присвячена проблематиці вилучення рідкісноземельних елементів (РЗЕ) із техногенних відходів, зокрема хвостів збагачення титано-цирконієвих руд, у контексті формування та реалізації внутрішніх ресурсів територіальних громад. Автори підкреслюють стратегічне значення РЗЕ для розвитку високотехнологічних галузей, енергетичної та оборонної промисловості, а також актуальність пошуку альтернативних джерел їх отримання у зв’язку з глобальним дефіцитом і геополітичними ризиками. Накопичення техногенних відвалів і побічних продуктів гірничо-металургійного комплексу створює суттєві екологічні, соціальні та економічні ризики, водночас відкриваючи можливості для ефективного використання внутрішніх ресурсів на рівні громад. У роботі обґрунтовано, що вилучення РЗЕ з техногенних відходів може стати концептуальною основою економіко-екологічного розвитку територіальних громад, сприяти досягненню Цілей сталого розвитку (ЦСР) та підтримці повоєнного відновлення України. Особливий акцент зроблено на інтеграції технологічних, економічних, соціальних і управлінських складових у рамках зеленої моделі регіонального розвитку з науковим супроводом інститутів академії НАН України та профільних університетів. Наведено приклади національних та зарубіжних досліджень, що підтверджують ефективність і перспективність використання хвостів збагачення як вторинного джерела РЗЕ, а також аналізуються стратегічні документи ООН, ЄС та України, які підкреслюють важливість розвитку циркулярної економіки, диверсифікації джерел критичних матеріалів та оптимізації ресурсного потенціалу на місцевому рівні. Результати дослідження демонструють, що комплексний підхід до переробки техногенних відходів здатен поєднати екологічні, економічні та технологічні вигоди, підвищити ресурсну самодостатність громад і сприяти сталому розвитку регіонів України.
Авторське право (c) 2026 Oksana Kushnirenko, Myron Kovalchuk, Liliia Venger https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Багатовимірний аналіз впровадження хмарних технологій у країнах Європейського Союзу
Цифровізація економіки та зростання ролі хмарних технологій як ключового інструменту обробки, зберігання та обміну даними зумовлюють необхідність комплексного аналізу їх використання. У статті досліджено особливості використання хмарних технологій у країнах Європейського Союзу з урахуванням міжкраїнних та галузевих відмінностей. Метою дослідження є виявлення закономірностей та особливостей використання хмарних технологій у країнах ЄС на основі багатовимірного аналізу та кластеризації відповідних показників. Методологія дослідження ґрунтується на застосуванні методів дескриптивної статистики, структурного аналізу та багатовимірного аналізу. Для оцінки динаміки використання хмарних технологій розраховано абсолютні зміни та темпи приросту показників, що дозволило визначити інтенсивність їх поширення у досліджуваному періоді. Галузевий аналіз забезпечив виявлення секторальних диспропорцій у рівнях використання хмарних технологій. Узагальнення міжкраїнних відмінностей здійснено із застосуванням кластерного аналізу, що дало змогу згрупувати країни за подібністю їх галузевих профілів. У результаті дослідження встановлено загальну тенденцію до зростання використання хмарних технологій у країнах ЄС, водночас виявлено значну диференціацію як за рівнем показників, так і за темпами їх зміни. Доведено, що найвищі рівні використання характерні для інформаційно-комунікаційної діяльності та професійних послуг, тоді як у традиційних секторах економіки показники є нижчими. За результатами кластеризації виділено три групи країн: “високий рівень інтеграції”, для яких характерний високий та відносно однорідний рівень використання хмарних технологій; “перехідний рівень впровадження”, що відображає середній рівень із помірною галузевою диференціацією; та “початковий рівень впровадження”, для якого притаманний початковий рівень впровадження та фрагментарність використання. Встановлено, що зі зростанням загального рівня використання хмарних технологій зменшується галузева асиметрія. Отримані результати підтверджують наявність структурної неоднорідності цифрової трансформації в країнах ЄС та можуть бути використані для подальших досліджень ефективності впровадження хмарних технологій і оцінки їх впливу на економічний розвиток.
Авторське право (c) 2026 Viktoriia Makarovych, Kateryna Sochka https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Місцевий економічний розвиток у Південній Африці: критичний огляд
Місцевий економічний розвиток (МЕР) застосовується як стратегія розвитку в багатьох країнах, зокрема у Сполучених Штатах Америки (США), Німеччині та Італії, а також у Бразилії та Південно-Африканській Республіці (ПАР). Цей підхід розглядається як низова стратегія, за якої місцеві ресурси та ідеї мобілізуються для досягнення місцевого розвитку, тоді як держава забезпечує сприятливе середовище. Він пов'язаний із децентралізацією повноважень і мобілізацією місцевих ресурсів для реалізації локальних ініціатив, що відповідають потребам територіальних громад. У Південній Африці планування місцевого економічного розвитку здійснюється державою, і місцеві муніципалітети зобов'язані стати органами місцевого самоврядування розвиткового типу з відповідальністю за реалізацію економічного розвитку на місцевому рівні. Ця державно-керована модель МЕР, яку надалі іменуємо «МЕР у ПАР», не повністю відповідає міжнародним приписам у сфері місцевого економічного розвитку. Для виявлення обмежень, з якими стикається ця стратегія у ПАР, було застосовано метод систематичного огляду. Систематичний пошук у провідних електронних базах даних дозволив сформувати масив наукової літератури, використаної в цьому огляді. Також було опрацьовано сіру літературу з вебсайтів урядових органів та організацій. Платформа ResearchGate, яка дає змогу надсилати авторам запити на повні тексти публікацій, використовувалась насамперед для пошуку найновіших статей. Критерії включення/виключення ґрунтувалися на тому, чи містили анотації відібраних статей поняття «місцевий економічний розвиток» або «МЕР». Виявлені проблеми охоплюють труднощі, зумовлені централізованим державним плануванням, браком партнерської взаємодії, низькою спроможністю, недостатнім фінансуванням, а також нерозумінням сутності цієї стратегії. Успішна реалізація МЕР у ПАР є можливою за умови дотримання необхідних і достатніх умов. Після впровадження державного планування слід розробити механізм переведення управління ініціативою на низовий рівень, налагодження партнерств, покращення фінансування та спроможності, а також замовлення досліджень для критичної оцінки її результативності, що підвищить шанси на успіх. Такі дослідження мають оцінювати вплив місцевих ініціатив розвитку та встановлювати, якою мірою стратегічні плани в межах муніципалітетів були реалізовані. Окремій оцінці підлягає також рівень розуміння місцевого економічного розвитку серед усіх практиків, залучених до реалізації МЕР у ПАР.
Авторське право (c) 2026 Godswill Makombe https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Діагностика економічної складової сталого розвитку систем агропромислових ринків України в контексті резильєнтності
Зміна стратегічних завдань відродження України в умовах різноманітних викликів і загроз зумовлює необхідність модернізації системи індикаторів сталого розвитку на засадах резильєнтного підходу. У роботі запропоновано множину індикаторів для діагностики економічної складової сталого розвитку систем агропромислових ринків, що комплексно характеризують різні аспекти сталості, зокрема, стійкість виробництва товарів, цінову волатильність у внутрішньому й зовнішньому вимірах, економічну доступність продуктів харчування для населення, інвестиційно-інноваційну динаміку ринків. Проведено емпіричне дослідження динаміки головних показників економічної складової збалансованого розвитку агропромислових ринків України в воєнний період. Встановлено, що порівняно з продовольчими, аграрні ринки демонстрували вищу варіативність основних індикаторів у 2022-2024 рр. Діагностика інвестиційної динаміки різних типів ринків в агропромисловій системі дозволила встановити специфічні тенденції їх інвестиційного розвитку, як-от реконструкція основних засобів, посилення динамічної резильєнтності та швидкості економічного відродження. Показано, що в умовах загроз цінова волатильність притаманна як аграрним, так і продовольчим ринкам країни, при цьому коливання виробничих і споживчих цін зменшувалося в міру адаптації ринків до загроз у 2023-2024 рр. На підставі результатів проведеної діагностики визначено траєкторію розвитку та адаптаційні тенденції аграрних і продовольчих ринків України в умовах війни. Встановлено, що динаміка і швидкість змін є різними в експорто- і внутрішньоорієнтованих ринках, які мають різні властивості та ресурси, по-різному реагують на загрози. Спільною тенденцією для агропродовольчих ринків є різкий спад основних соціально-економічних індикаторів в 2022 р. як реакція ринків на шоки, повільне точкове відродження в 2023 р. та реалізація їх адаптаційної здатності в 2024 р., а також звуження ємності і зростання ступеня відкритості відносно міжнародної торгівлі. Наголошено, що волатильність ключових показників обумовлює необхідність розробки стратегій резильєнтності на основі стимулювання ендогенного розвитку систем суміжних ринків. Наукова новизна дослідження полягає в розвитку методичного й аналітичного забезпечення для ринкової діагностики та формування стратегій модернізації систем агропромислових ринків у воєнно-повоєнний період.
Авторське право (c) 2026 Oksana Nikishyna https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Вплив міграційних процесів на ринок праці
В умовах цифровізації суспільно-економічних відносин розвиток міжнародного співробітництва призводить до зміцнення міждержавних зв'язків, що виражається, зокрема, в посиленні переміщення громадян між країнами. Міжнародні міграційні потоки мають істотний вплив на структуру зайнятості, рівень заробітної плати, професійну кваліфікацію та загальний економічний розвиток країн, як тих, що приймають мігрантів, так і тих, звідки вони прибувають. Для України важливість аналізу міграції зросла після широкомасштабного вторгнення Російської Федерації у 2022 р. Країна зіткнулася з найістотнішою з часів Другої світової війни міграцією, що виразилася у великих потоках переміщених внаслідок війни осіб. У цьому контексті метою статті є визначення впливу міграційних процесів на ринок праці. Збільшення кількості міжнародних мігрантів, біженців та внутрішніх переселенців призводить до змін у демографічній структурі, кваліфікаційному складі та культурному розмаїтті трудових ресурсів. Це, у свою чергу, впливає на попит і пропозицію робочої сили, рівні зайнятості та безробіття, структуру та рівень заробітної плати. Для реалізації мети дослідження в статті проаналізовано динаміку та склад переміщених осіб, а також визначено тенденції щодо повернення біженців, переселенців та натуралізації за період 2015-2024 рр. З’ясовано, що ключовою особливістю міграції є її неоднозначний вплив на економіку країн-донорів та країн-реципієнтів мігрантів. Тому в статті визначено позитивний та негативний вплив міграції на ринок праці як для країн, що приймають мігрантів, так країн, звідки вони виїжджають. Окрім цього, охарактеризовано наслідки міграції для ринку праці. Представлено екстерналії міграційних процесів. Проаналізовано динаміку переміщених осіб у надзвичайній ситуації в Україні. Визначено наслідки міграційних процесів для України. Запропоновано напрямки вирішення проблем міграційних процесів.
Авторське право (c) 2026 Olena Stryzhak https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Основні виклики та помилки у сфері продажів: аналіз опитування сейлз-менеджерів та шляхи їх подолання
У статті представлено дані опитування вибірки з понад 100 менеджерів з продажу з метою виявлення ключових викликів і перешкод, з якими вони стикаються. Оскільки продажі є рушійною силою та основою будь-якого бізнесу, розуміння цих труднощів має вирішальне значення. Автором було проведено дослідження, яке охоплює сегменти ринку B2B і B2C, онлайн- та офлайн-продажі, а також різні рівні досвіду у сфері продажів. Проведено також аналіз зростаючого тренду сталого розвитку бізнесу (питання, чи приділяють компанії цьому увагу взагалі чи ні).У межах дослідження здійснено кількісний аналіз середнього значення вартості угоди (середнього чека) та верифіковано ключові канали генерування продажів. Зокрема, вивчено ефективність інструментів вхідного та вихідного телемаркетингу, участі у профільних конференціях, залучення трафіку через соціальні мережі та контекстну рекламу в пошуковій системі Google. Важливою частиною дослідження було визначення того, чи інвестують компанії у навчання та розвиток відділу продажів і чи приносить це позитивні результати. Отримані дані підтверджують, що компанії, які приділяють увагу навчанню, отримують значні переваги. Одним із ключових висновків дослідження є детальний аналіз основних проблем, з якими стикаються менеджери з продажу, а також стратегій для їх подолання. Дані свідчать, що більшість труднощів у продажах виникає через брак знань та небажання керівництва інвестувати у професійний розвиток. Важливим фінальним питанням було те, чи вважають менеджери з продажу себе щасливими, що надало цінні інсайти щодо рівня задоволеності роботою у цій сфері. Крім того, автор окреслює рішення та виділяє типові помилки у продажах, пропонуючи практичні стратегії для їх усунення. До таких помилок належать: постановка питань під час зустрічей, відповіді на які можна було знайти заздалегідь у відкритих джерелах; нехтування аналізом конкурентів; зосередження виключно на перевагах продукту замість дослідження потенційного партнерства між компаніями; відсутність нотаток під час зустрічей та ігнорування фоллоу-апів; небажання підтримувати зв’язки з колишніми клієнтами; відсутність гордості за свою роботу; нехтування досвідом успішних продавців; уникнення відповідальності за укладання угод; недооцінка необхідності постійного пошуку нових клієнтів. Дослідження визначає найбільш актуальні виклики, з якими стикаються менеджери з продажу, серед яких брак знань щодо закриття угод, дискомфорт під час холодних дзвінків (що часто спричинений недостатнім навчанням) та погане знання продукту – проблеми, які можна ефективно вирішити за допомогою якісної освіти та тренінгів. Ця стаття пропонує новий погляд на виклики у сфері продажів і буде корисною широкій аудиторії, особливо тим, хто прагне вдосконалити свої продажі та забезпечити успіх бізнесу.
Авторське право (c) 2026 Anna Khazhenska https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Інноваційна діяльність аграрного бізнесу: стимулювання в умовах воєнного стану
В умовах суттєвих ризиків, що впливають на аграрний сектор, інноваційна діяльність аграрних підприємств набуває особливої актуальності як ключовий інструмент забезпечення їх конкурентоспроможності, адаптивності та стійкості до кризових явищ. Метою дослідження є теоретичне обґрунтування та розробка практичних рекомендацій щодо стимулювання інноваційної діяльності аграрних підприємств в умовах воєнного стану. В статті встановлено, що попри падіння позицій України у рейтингу GII, стабільність зведеного інноваційного індексу свідчать про перехід агробізнесу до моделі «мобілізаційної інноваційності». Встановлено, що «Ресурсоємність та ефективність» і «Природний капітал»— є головними драйверами виживання аграрного сектору, тоді як критично низькі показники інтелектуального капіталу і якості держуправління є основними системними бар'єрами для інноваційного розвитку. Оригінальною науковою розробкою авторів є авторська «Діагностика впливу нефінансових чинників на інноваційну активність аграрного сектору», де систематизовано п'ять ключових факторів з кількісною оцінкою їх впливу. Доведена недостатня ефективність існуючих механізмів державної підтримки. Обґрунтовано доцільність адаптації ізраїльської моделі співфінансування ризикових проєктів через мережу інноваційних інкубаторів, де держава розподіляє фінансові ризики з приватними інвесторами. Розроблено оригінальну чотирирівневу систематизацію інноваційних пріоритетів за функціональними кластерами: «Критична життєстійкість», «Операційна стабільність», «Структурна трансформація» та «Відновлення та перспектива». Ця ієрархія дозволяє агропідприємствам раціонально розподіляти обмежений інвестиційний ресурс залежно від рівня загрози та стратегічного горизонту планування. Запропоновано авторський «Стратегічний план впровадження інновацій стійкості» на проєктний період 2026–2029 рр. Принципова перевага запропонованої моделі полягає в тому, що кожен наступний етап фінансується за рахунок ресурсів, зекономлених на попередній стадії, що формує механізм самовідтворення інноваційних перетворень без залучення зовнішніх ресурсів.
Авторське право (c) 2026 Alisa Shevchenko, Olga Petrenko, Yevheniy Kitoraga https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Податковий комплаєнс як інструмент модернізації податкового адміністрування в Україні
У статті досліджено податковий комплаєнс як сучасний інструмент модернізації податкового адміністрування в Україні. Розкрито його економіко-правову сутність та обґрунтовано, що в сучасних умовах податковий комплаєнс виходить за межі суто контрольної функції, охоплюючи управління податковими ризиками, інформаційно-консультаційну підтримку платників і формування партнерської моделі взаємодії між державою та бізнесом. Систематизовано наукові підходи до трактування комплаєнсу – від загальноправового розуміння до його застосування у сферах податкової безпеки, ризик-менеджменту, корпоративного управління, внутрішнього контролю та цифровізації. Встановлено, що наявний науковий доробок має фрагментарний характер, тоді як комплексний розгляд податкового комплаєнсу як інструменту модернізації податкового адміністрування в Україні потребує подальшого поглиблення. Проаналізовано нормативні засади впровадження комплаєнс-підходу в Україні, зокрема положення Податкового кодексу України, Національної стратегії доходів до 2030 року та урядових рішень щодо реалізації системи управління податковими ризиками. Визначено, що сучасна модель податкового комплаєнсу орієнтує діяльність контролюючих органів на превентивний вплив, раннє виявлення ризиків, підвищення адресності контролю та зростання рівня добровільного виконання податкових обов’язків. Узагальнено міжнародний досвід, зокрема практики ЄС і напрями співпраці з МВФ, які засвідчують важливість цифрових рішень, автоматизованого обміну інформацією та ризикоорієнтованого підходу в податковому адмініструванні. Обґрунтовано, що розвиток податкового комплаєнсу є необхідною передумовою підвищення ефективності податкової політики, зміцнення податкової довіри, оптимізації контрольних ресурсів та наближення національної системи адміністрування податків до європейських стандартів. Перспективи подальшого розвитку пов’язані з удосконаленням механізмів оцінювання комплаєнс-ризиків, розширенням цифрових сервісів, посиленням інституційної спроможності ДПС та адаптацією міжнародних практик до вітчизняних умов.
Авторське право (c) 2026 Nadia Holovai https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Інтеграція управління витратами у збалансовану систему показників на основі фінансової звітності
У статті досліджено теоретичні та методичні аспекти інтеграції управління витратами у систему збалансованих показників підприємства. Предметом дослідження є процес формування стратегічно орієнтованої системи управління витратами на основі використання показників фінансової звітності та звітів з управління. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю підвищення ефективності управління витратами в умовах обмеженості інформаційного забезпечення, нестабільності зовнішнього середовища та зростання ролі стратегічних інструментів управління діяльністю підприємств. Метою роботи є розробка методичного підходу до інтеграції управління витратами у систему збалансованих показників підприємства. Методологічною основою дослідження виступають системний підхід, методи економічного аналізу, узагальнення, порівняння, логічного моделювання та інтерпретації показників фінансової звітності. Інформаційну базу дослідження становлять дані фінансової звітності та звітів з управління АТ «Українські енергетичні машини». У результаті проведеного дослідження запропоновано методичний підхід до інтеграції управління витратами у систему Balanced Scorecard, що передбачає структуризацію витрат відповідно до фінансової, клієнтської перспективи, перспективи внутрішніх бізнес-процесів та навчання і розвитку персоналу. Розроблено модель інтеграції управління витратами у систему стратегічних показників діяльності підприємства, яка забезпечує встановлення причинно-наслідкових зв’язків між витратами, використанням ресурсів та результатами діяльності. Сферою застосування отриманих результатів є практична діяльність підприємств щодо формування системи стратегічного управління витратами на основі використання показників фінансової звітності та управлінської інформації. Обґрунтовано, що використання запропонованого підходу дозволяє трансформувати дані звітності у систему стратегічно орієнтованих індикаторів управління витратами та підвищити обґрунтованість управлінських рішень. Отримані результати сприяють узгодженню витратної політики підприємства зі стратегічними цілями його розвитку та підвищенню ефективності використання ресурсів.
Авторське право (c) 2026 Hai Dong https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Трансформація бухгалтерського обліку в умовах міжорганізаційних змін: можливості та виклики
У статті досліджено трансформацію бухгалтерського обліку під впливом міжорганізаційних змін та зростання ролі мережевих форм координації у сучасній економіці. Актуальність дослідження зумовлена тим, що традиційні моделі обліку, орієнтовані на окрему організацію як замкнену систему, дедалі менше відповідають реаліям сучасного бізнес-середовища, де домінують стратегічні альянси, ланцюги постачання та партнерські мережі. На основі аналізу класичних теоретичних підходів до визначення меж фірми, зокрема, трансакційної теорії, ресурсного підходу та інституційної економіки, а також концепцій підзвітності та соціальної вбудованості економічної діяльності обґрунтовано необхідність переосмислення традиційних моделей обліку. Запропоновано концептуалізацію мережевого обліку як інструмента фінансової координації, що виходить за межі окремої організації та спрямований на підтримку прозорості, довіри й узгодженості дій між партнерами у міжорганізаційному просторі. Визначено роль агентів міжорганізаційної взаємодії (boundary spanners), які забезпечують комунікацію, координацію облікових практик та адаптацію облікових процедур у багатосторонніх партнерських відносинах. Емпіричні дослідження у сфері аудиту, управлінського обліку та мереж постачання підтверджують, що саме агенти міжорганізаційної взаємодії виступають ключовими агентами довіри й прозорості, беручи на себе функцію посередників між організаційними та міжорганізаційними системами звітності. Окремо розглянуто вплив цифровізації на трансформацію облікових практик. Встановлено, що використання ERP-систем, «Big Data» й аналітики додатково підсилюють значення агентів міжорганізаційної взаємодії, які виконують роль інтеграторів між фінансовими та технологічними підсистемами. Цифрові інструменти не лише автоматизують процеси, а й формують нові вимоги до компетентностей облікових фахівців, зокрема здатності до міжсистемної інтеграції та управління даними в розподілених мережах. Результати дослідження свідчать, що трансформація бухгалтерського обліку в умовах міжорганізаційних змін є не лише технічним оновленням інструментарію, а й фундаментальною зміною парадигми, яка вимагає формування нових правил підзвітності, спільної відповідальності та гнучких форм координації.
Авторське право (c) 2026 Dmytro Zakharov https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Дослідження можливостей фінансування малих і середніх підприємств в Угорщині (ринкові кредити та кредити з державною підтримкою)
Статистичні дані чітко свідчать про те, що сектор МСП становить дуже значну та широку економічну масу, однак ці підприємства демонструють ефективність, яка суттєво відстає від великих, переважно транснаціональних компаній, тому існує значний простір для розвитку та покращення. На думку експертів, у цьому сегменті прихований величезний потенціал зростання. Відставання МСП пояснюється низкою факторів, зокрема фінансовими труднощами, низьким рівнем інноваційної активності, недостатньою автоматизацією та цифровізацією, а також відсутністю застосування сучасних маркетингових і менеджментних методів. Стаття надає комплексний огляд джерел фінансування МСП. Фінансування мікро-, малих і середніх підприємств в Угорщині й надалі залишається одним із ключових питань економічної політики та фінансової системи. Незважаючи на те, що протягом останнього десятиліття для підприємств стали доступними численні банківські та державні пільгові фінансові інструменти, серед учасників сектору МСП все ще спостерігається певний рівень нестачі інформації та невпевненості щодо механізмів їх функціонування. Багато керівників підприємств не мають повного уявлення про те, за яких умов, з якою метою та на якому етапі життєвого циклу доцільно використовувати різні кредитні програми, а також про те, якою мірою ринкові банківські кредити та державні пільгові програми можуть сприяти їх розвитку. У нашому дослідженні ми аналізуємо можливості фінансування господарських товариств, що працюють у секторі МСП, приділяючи особливу увагу ринковим банківським кредитам та державним пільговим кредитним програмам, оскільки доступ до цих джерел фінансування має вирішальне значення для зростання зазначених підприємств. Ми застосували якісну методику дослідження, яка дає змогу глибше зрозуміти особисті думки, досвід та механізми прийняття рішень керівників підприємств (проведено 16 інтерв’ю з керівниками компаній). Для аналізу було залучено шістнадцять мікро-, малих і середніх підприємств Північного Альфьольдського регіону, що працюють у різних галузях. Відбір компаній здійснювався цільовим методом, з урахуванням різноманітності фінансового фону, сфери діяльності та цілей розвитку. Основною метою дослідження було з’ясувати, які фактори впливають на рішення підприємств щодо залучення кредитів, а також як зовнішнє фінансування впливає на їх фінансові результати та зростання.Одним із найважливіших висновків дослідження є те, що більшість МСП досі реагує на фінансові виклики реактивно: залучення ресурсів часто є вимушеним рішенням, а не продуманим стратегічним кроком. Причинами цього є нестача фінансових знань, адміністративна складність та непередбачуваність грантових систем. На противагу цьому, наукова література розглядає фінансові рішення як ключовий чинник довгострокової конкурентоспроможності підприємств.Одним із найважливіших висновків дослідження є те, що фінансові інструменти здатні сприяти зростанню лише тоді, коли зростає фінансова обізнаність та стратегічне планування підприємств.
Авторське право (c) 2026 Bernadett Ilcsik Oroszné, Dоra Barabásné Kárpáti https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Податковий режим: організаційно-обліковий аспект
Перспективний розвиток суб’єктів господарювання передбачає масштабування діяльності задля отримання конкурентних переваг, що неодмінно призведе до необхідності зміни їх податкового статусу як платників податків. Встановлено, що перебування суб’єктів господарювання на загальній системі оподаткування або ж на спрощеній зі статусом платника податку на додану вартість призводить не тільки до збільшення витрат на обліковий супровід процесу виконання податкових обов’язків, але й до додаткових витрат на взаємодію з податковими органами, витрат, пов’язаних з інтенсифікацією податкового контролю та сплатою різного роду неформальних платежів тощо. У статті розглянуто облікове забезпечення податкових розрахунків як один з ключових факторів впливу на рішення щодо обрання режиму оподаткування, надано характеристику організаційно-обліковим інструментам, що ідентифікуються в різних системах оподаткування з метою визначення напрямів спрощення облікового забезпечення податкових розрахунків суб’єктів господарювання, результативні показники діяльності яких балансують на межі значень кількісних критеріїв зміни податкового режиму. Встановлено нетиповість облікового процесу визначення податкових зобов’язань з податку на додану вартість (існує необхідність виконання регламентованих операцій в системі електронного адміністрування податку на додану вартість), що дає підстави стверджувати про ідентифікацію відповідної обліково-інформаційної підсистеми, а отже й вважати, що саме даний фіскальний платіж є джерелом додаткових витрат на виконання облікових завдань. Задля нівелювання значення облікового фактора при прийнятті рішення про зміну податкового режиму визначена необхідність удосконалення облікового забезпечення механізму оподаткування податком на додану вартість через його спрощення на основі відповідних цифрових рішень, за допомогою законодавчих змін щодо пільгового оподаткування та через розширення сервісно-орієнтованого функціоналу податкових органів тощо. Запропоновано в цілях інтероперабельності облікового забезпечення та податкового адміністрування формувати інтегровану інформаційну систему на базі Книги обліку доходів і витрат, забезпечивши удосконалення її форми через наведення додаткових показників, які характеризують розрахунки суб’єкта господарювання за податком на додану вартість.
Авторське право (c) 2026 Vasyl Kuz https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Система обліку оплати праці в органах публічної влади: проблеми та шляхи вдосконалення
У статті досліджено особливості організації та обліку оплати праці в органах публічної влади з акцентом на діяльність селищних військових адміністрацій в умовах надзвичайного та воєнного стану. Метою дослідження є узагальнення теоретичних і практичних засад обліку оплати праці та обґрунтування напрямів його удосконалення в умовах підвищених ризиків і обмежених ресурсів. Дослідження базується на комплексному підході до аналізу економічних, правових та організаційних аспектів функціонування системи оплати праці в державному секторі. Встановлено, що ефективність функціонування системи оплати праці в публічному секторі залежить від якості нормативно-правового регулювання, рівня організації аналітичного та синтетичного обліку, а також ступеня автоматизації облікових процесів. Проаналізовано чинну нормативно-правову базу, яка регулює оплату праці в умовах воєнного стану, зокрема Бюджетний кодекс України, законодавство про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування та спеціальні норми щодо правового режиму воєнного стану. Окрему увагу приділено впливу змін законодавства на порядок нарахування та виплати заробітної плати. Узагальнено особливості формування фонду оплати праці, структуру заробітної плати та функції заробітної плати в умовах підвищеної відповідальності працівників органів публічної влади. Досліджено специфіку ведення аналітичного обліку за видами виплат, категоріями персоналу та джерелами фінансування, а також використання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку. Визначено роль цифрових інструментів у забезпеченні точності, своєчасності та прозорості облікових процедур. Виявлено основні проблеми організації обліку оплати праці, серед яких: часті зміни нормативно-правового регулювання, недостатній рівень автоматизації, кадровий дефіцит та ризики помилок у нарахуваннях. Запропоновано напрями їх вирішення, що включають удосконалення облікової політики, оптимізацію документального забезпечення, деталізацію аналітичного обліку, впровадження сучасних інформаційних систем та посилення внутрішнього контролю. Додатково обґрунтовано необхідність підвищення кваліфікації облікового персоналу як важливого чинника забезпечення ефективності облікових процесів. Обґрунтовано, що реалізація запропонованих заходів сприятиме підвищенню прозорості використання бюджетних коштів, достовірності облікової інформації та ефективності управлінських рішень у сфері публічного управління. Практична значущість результатів полягає у можливості їх застосування в діяльності селищних військових адміністрацій з метою підвищення якості фінансового менеджменту в умовах воєнного стану.
Авторське право (c) 2026 Svitlana Kucherkova, Svitlana Tkachenko https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Діджиталізація податкового адміністрування в контексті податкової безпеки України
У статті досліджено діджиталізацію податкового адміністрування як важливий чинник зміцнення податкової безпеки України. Актуальність теми зумовлена зростанням фіскальних ризиків, умовами воєнного стану, потребою у стабільних податкових надходженнях і підвищенні ефективності податкового контролю. У дослідженні використано методи наукового узагальнення, порівняння, структурно-логічного та статистичного аналізу. Для наочного подання результатів застосовано табличний і графічний методи. Уточнено зміст поняття податкової безпеки, яку розглянуто як стан податкової системи, за якого забезпечуються стабільність і достатність податкових надходжень, ефективність податкового адміністрування, своєчасне виявлення ризиків і належний рівень довіри у відносинах між державою та платниками податків. Проаналізовано основні електронні сервіси, доступні платникам податків в Україні. Охарактеризовано роль електронного кабінету, електронної звітності, інформаційно-довідкових ресурсів, програмних РРО та інших цифрових інструментів. На основі офіційних даних ДПС України досліджено динаміку електронного звітування у 2023-2025 роках, а також зміни у кількості контрольних заходів, обсягах донарахованих податкових зобов’язань і результативності перевірок. Виявлено, що діджиталізація сприяє переходу від переважно формального контролю до більш адресного та ризик-орієнтованого підходу в податковому адмініструванні. Це посилює аналітичні можливості податкових органів і підвищує ефективність виявлення потенційних порушень. Визначено, що зростання електронного документообігу формує ширшу інформаційну базу для аналітичної обробки даних і підвищує адресність податкового контролю. Проаналізовано цифрову спроможність України за показниками Network Readiness Index. З’ясовано, що Україна має відносно кращі позиції порівняно з групою країн із вищим середнім рівнем доходу, проте поступається середньоєвропейським показникам. Також виокремлено основні блоки проєктів цифрової трансформації ДПС України та визначено їх очікуваний вплив на податкову безпеку держави, зокрема у частині посилення аналітики, автоматизації контролю, розвитку цифрових сервісів, інтеграції інформаційних ресурсів і зміцнення інституційної спроможності.
Авторське право (c) 2026 Gabriella Loskorikh, Nina Poyda-Nosyk, Oksana Perchy https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Гармонізація валютного регулювання та фіскальної політики України з вимогами ЄС: виклики та перспективи
Предметом дослідження є сукупність інституційних, нормативних та практичних аспектів узгодження валютного регулювання і фіскальної політики України з вимогами та стандартами Європейського Союзу. Метою статті є системний аналіз поточного стану гармонізаційних процесів у валютно-фіскальній сфері, ідентифікація ключових викликів та обґрунтування перспективних напрямів адаптації до норм ЄС в умовах тривання збройного конфлікту та реалізації євроінтеграційного курсу. Методологія дослідження базується на застосуванні системного, порівняльно-аналітичного та статистичного методів, методів узагальнення і синтезу, а також інструментарію фіскального аналізу та порівняльного правознавства. Результати дослідження засвідчують, що Україна досягла часткового прогресу у гармонізації валютного законодавства та фіскальних інструментів з правовими доробками ЄС, однак зберігаються суттєві розриви - насамперед у сфері лібералізації руху капіталу, стандартів непрямого оподаткування та інституційної спроможності фінансових регуляторів. Встановлено, що взаємодія між режимом валютного регулювання та фіскальними механізмами в умовах воєнного стану набула специфічного характеру: обмеження транскордонних операцій частково виконують роль захисного фіскального інструменту, водночас стримуючи інвестиційну активність та обсяги зовнішньоекономічних розрахунків. Зафіксовано позитивну кореляцію між фіскальною консолідацією і поетапним послабленням валютних обмежень НБУ у 2023–2025 рр. Сфера застосування результатів охоплює органи державного управління фінансами, НБУ, Мінфін, а також наукову спільноту у сфері публічних фінансів та євроінтеграції. Практична цінність дослідження полягає у можливості використання розроблених рекомендацій при формуванні державної стратегії євроінтеграційних реформ у фінансово-фіскальній сфері. Висновки підтверджують необхідність розробки скоординованої стратегії синхронної лібералізації валютного регулювання та фіскальної консолідації в контексті виконання зобов'язань за Угодою про асоціацію та вимог переговорних розділів ЄС.
Авторське право (c) 2026 Mykola Skrypnyk , Nataliia Skrypnyk https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Належне управління витратами потребує відповідного облікового забезпечення, яке формується з урахуванням специфіки діяльності підприємства, застосовуваних елементів облікової політики управлінського обліку, методів обліку витрат і управління ними та управлінських потреб. Метою дослідження є обґрунтування теоретичних, методичних та облікових аспектів управління витратами для розробки моделі облікового забезпечення управління витратами. Для досягнення поставленої мети було використано такі методи: теоретичного узагальнення, аналогія, аналіз, групування, системний підхід. У роботі розглянуто наукові підходи до визначення суті поняття «управління витратами». Встановлено, що результатом управління витратами є прийняття управлінського рішення (поточного і стратегічного), щодо поведінки й оптимізації витрат та їх впливу на формування собівартості, ефективне використання ресурсів та конкурентоспроможність економічного суб’єкта. Виділено цілі управління витратами, відповідно до яких формується певний інформаційний продукт та елементи управління витратами, які у своєму взаємозв’язку дозволяють ефективно задовольнити управлінські потреби та сформувати відповідний інформаційний продукт. Обгрунтовано, що облікове забезпечення процесу управління витратами формується індивідуально для кожного економічного суб’єкта та базується на застосовуваних методах обліку витрат та управління витратами, які слід поділяти відповідно до цілей управління витратами. Запропоновано для ефективного управління витратами і задоволення інформаційних потреб процесу управління в цілому поєднувати вітчизняні методи обліку витрат (попроцесний, нормативний, позамовний) із зарубіжними методами обліку витрат і управління витратами. Розглянуто класифікацію витрат для управління витратами із виділенням виробничих і невиробничих витрат та витрат для формування нефінансової звітності відповідно до цілей сталого розвитку. Охарактеризовано значення комунікаційних зв’язків в процесі управління витратами та вибір каналів комунікації й механізмів перевірки достовірності інформації. Запропоновано модель облікового забезпечення управління витратами із врахуванням елементів організації управлінського обліку, застосування якої сприятиме формуванню якісної управлінської та нефінансової інформації для прийняття управлінських рішень. Практичне значення запропонованої моделі облікового забезпечення управління витратами полягає у можливості її застосування середніми та великими підприємствами різних галузей економіки для ефективного управління витратами.
Авторське право (c) 2026 Nataliia Tluchkevych, Oksana Nuzhna https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Цифровізація обліку та кіберзахист ESG-даних для сталого розвитку підприємств
У статті досліджується інтеграція цифровізації обліку та кіберзахисту ESG-даних як важливого механізму забезпечення сталого розвитку підприємств. Зазначено, що сучасні цифрові системи обліку та аналітики перестають бути лише інструментом фінансового контролю і стають стратегічним ресурсом, що дозволяє підвищити прозорість, ефективність управління та інвестиційну привабливість компаній. Водночас цифрові платформи та автоматизовані системи обліку створюють нові кіберризики, які можуть загрожувати цілісності, достовірності та своєчасності ESG-інформації, що робить питання захисту даних критично важливим для сучасного бізнесу. Проведено аналіз сучасних наукових підходів до цифровізації обліку, організації ESG-звітності та кібербезпеки, виділено ключові проблеми українських підприємств: недостатню підготовку персоналу, обмежені технологічні ресурси, складність інтеграції міжнародних стандартів та низький рівень управлінської обізнаності. Запропоновано класифікацію основних груп кіберризиків ESG-даних (технічні, організаційні, регуляторні, людські, процесні та технологічні) і методи їх мінімізації, що дозволяють підприємству системно реагувати на загрози та забезпечувати надійність інформації. Розроблено авторську модель інтеграції кібербезпеки у систему ESG-обліку, яка демонструє логічний ланцюг від цифровізації обліку до прийняття управлінських рішень та досягнення сталого розвитку підприємства. Показано, що застосування показників оцінки захищеності ESG-даних дозволяє контролювати рівень безпеки та оперативно виявляти слабкі місця в системі, що сприяє підвищенню довіри стейкхолдерів та інвесторів. Проведений огляд практики українських компаній підтверджує, що використання цифрових рішень, ERP-систем і хмарних платформ сприяє більш ефективній інтеграції ESG-принципів у бізнес-процеси, проте впровадження таких практик супроводжується складнощами, пов’язаними з кадровими, технологічними та нормативними обмеженнями. Найважливіший висновок полягає в тому, що комплексний підхід до цифровізації обліку та кіберзахисту ESG-даних є необхідною умовою забезпечення сталого розвитку, конкурентоспроможності та інвестиційної привабливості підприємств. Подальші дослідження повинні зосередитися на оцінці впливу прозорої ESG-звітності на ефективність управлінських рішень та стратегічні результати діяльності компаній, а також на адаптації міжнародних практик до українських умов.
Авторське право (c) 2026 Nina Tsehelnyk https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Облік і звітність у контексті подолання інформаційної асиметрії в системі управління сталим розвитком бізнесу
Сучасна еволюція економічних відносин, зумовлена посиленням вимог до прозорості бізнесу та врахуванням соціальних і екологічних наслідків господарської діяльності, актуалізує переосмислення ролі бухгалтерського обліку і звітності. У статті здійснено теоретичне узагальнення та наукове обґрунтування трансформації облікових систем у контексті сталого розвитку. Предметом дослідження є процес інтеграції фінансових і нефінансових аспектів діяльності підприємства в єдину обліково-аналітичну систему, орієнтовану на відображення багатовимірної корпоративної цінності. Метою роботи визначено розкриття концептуальних засад переходу від фінансово-детермінованої моделі обліку до інтегрованої моделі, що забезпечує інформаційне підґрунтя для стратегічного управління економічними, соціальними та екологічними параметрами функціонування підприємства. Методологічну основу дослідження сформовано із застосуванням системного, інституційного та еволюційного підходів, а також методів наукової абстракції, порівняльного аналізу, класифікації та логічного узагальнення. Це дозволило ідентифікувати ключові етапи розвитку облікових систем, простежити зміну їх функціональної спрямованості та обґрунтувати розширення складу об’єктів обліку під впливом міжнародних стандартів сталого розвитку та цифровізації бізнес-процесів. У результаті дослідження обґрунтовано, що сучасна трансформація обліку має системний характер і проявляється у переході до інтегрованої моделі, в межах якої фінансові, соціальні та екологічні показники конвергують у єдиному інформаційному просторі. Визначено, що впровадження стандартів ESG-звітності та інтегрованого розкриття інформації сприяє зниженню інформаційної асиметрії, підвищенню релевантності звітних даних та узгодженню корпоративної стратегії з Цілями сталого розвитку. Обґрунтовано роль цифрових технологій як інфраструктурного чинника трансформації обліку, що забезпечує верифікованість, простежуваність і аналітичну насиченість нефінансової інформації. Сферу застосування отриманих результатів становлять практики формування облікової політики підприємств, системи корпоративного управління та підготовки фінансової, ESG і інтегрованої звітності в умовах імплементації міжнародних стандартів. Запропоновані положення можуть бути використані для удосконалення інформаційного забезпечення управлінських рішень і підвищення ефективності комунікації зі стейкхолдерами. Узагальнено, що трансформація обліку та звітності відображає глибинні інституційні зміни в економіці та зумовлює їх переорієнтацію з ретроспективної фіксації результатів на формування інформаційної основи стратегічного управління сталим розвитком підприємства. Інтеграція фінансових і нефінансових вимірів діяльності розглядається як ключова передумова забезпечення довгострокової стійкості та створення комплексної корпоративної цінності.
Авторське право (c) 2026 Nadiia Shkromyda, Yuliia Maksymiv, Alina Hrubelias https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Методологічні основи формування функції витрат: систематизація підходів та аналітична інтерпретація
В умовах зростання рівня невизначеності зовнішнього середовища та активної цифрової трансформації обліково-аналітичних процесів функція витрат трансформується у ключовий інструмент стратегічного управлінського обліку. Її застосування забезпечує перехід від традиційної моделі відображення витрат до їх формалізованого економіко-математичного моделювання, орієнтованого на прогнозування, сценарний аналіз і підвищення обґрунтованості управлінських рішень. У такому контексті функція витрат постає не лише як аналітичний інструмент вимірювання поведінки витрат, а як складник механізму стратегічного управління результативністю підприємства. Предметом дослідження є теоретико-методичні засади визначення параметрів функції витрат та системна структуризація методів їх оцінювання в межах стратегічного управління підприємством. Метою дослідження є формування концептуально узгодженої моделі класифікації методів визначення параметрів функції витрат на основі багатовимірного підходу, що інтегрує тип інформаційної бази, рівень математичної формалізації та ступінь аналітичної надійності отриманих результатів. Методологічну основу становлять системний і структурно-логічний підходи, принципи стратегічного управлінського обліку, а також методи порівняльного аналізу, узагальнення та аналітичного моделювання, що забезпечують цілісність дослідження та внутрішню узгодженість запропонованих положень. У результаті сформовано аналітичну модель класифікації методів визначення параметрів функції витрат, яка забезпечує їх впорядкування за критеріями та створює основу для порівняльної оцінки управлінської релевантності й інформаційної спроможності кожного інструмента. Встановлено взаємозв’язок між глибиною математичної обробки даних і рівнем аналітичної достовірності оцінок, що уможливило окреслити межі доцільності застосування кожної групи залежно від стратегічних цілей управління та якості інформаційного середовища підприємства. На основі розрахунків за даними умовного підприємства (12 періодів), здійснено порівняння методу вищої-нижчої точки та методу найменших квадратів, що уможливило підтвердити суттєвий вплив обраного підходу на точність оцінки параметрів функції витрат та обґрунтувати переваги використання повного масиву даних для отримання більш надійних результатів. Практична значущість отриманих результатів полягає у можливості використання розробленої систематизації для обґрунтованого вибору інструментарію моделювання поведінки витрат у процесах бюджетування, аналізу беззбитковості, прогнозування та стратегічного планування. Запропонований підхід сприяє підвищенню аналітичної визначеності стратегічного управлінського обліку, посиленню інтеграції обліково-аналітичних процедур у систему стратегічного менеджменту та зміцненню адаптивності управлінських рішень в умовах економічної нестабільності.
Авторське право (c) 2026 Liudmyla Yaloveha, Oleksandr Verezub https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0