Acta Academiae Beregsasiensis. Economics
Науковий журнал «Acta Academiae Beregsasiensis. Economics» заснований у 2022 році Закарпатським угорським інститутом імені Ференца Ракоці ІІ. Метою наукового видання «Acta Academiae Beregsasiensis. Economics» є висвітлення результатів фундаментальних та прикладних наукових досліджень, дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів PhD та доктора наук з актуальних проблем становлення і розвитку економічних систем у сфері фінансів, обліку, аналізу, аудиту, оподаткування, економіки підприємства та інтеграції держави і її регіонів у світовий економічний простір. Журнал приймає статті за спеціальностями: С1 Економіка D1 Облік і оподаткування D2 Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок D3 Менеджмент Статті приймаються українською, угорською та англійською мовами. Науковий журнал є рецензованим виданням, що підтримує політику відкритого доступу до наукових публікацій.
Закарпатський угорський університет імені Ференца Ракоці II
Автори зберігають за собою авторські права та надають журналу право першої публікації статті, яка одночасно ліцензується за ліцензією Creative Commons CC BY-NC.
Система бухгалтерського обліку в Україні та прогнозування тенденцій її розвитку
Стаття присвячена аналізу сучасної системи бухгалтерського обліку в Україні та осмисленню ключових тенденцій прогонозування її розвитку. Метою даної статті є аналіз сучасних тенденцій та закономірностей розвитку бухгалтерського обліку в Україні, осмислення їх впливу на підвищення ефективності управлінської системи підприємств, а також розробка обґрунтованих рекомендацій щодо подальшого вдосконалення облікової системи з урахуванням глобальних викликів та зростаючих потреб сучасних управлінців. У статті здійснено всебічний аналіз сучасної системи бухгалтерського обліку в Україні з урахуванням трансформацій, що відбулися за останні десятиліття під впливом соціально-економічних змін, інтеграції до світової економіки та адаптації до вимог міжнародних стандартів. Розглянуто всебічний вплив глобалізаційних процесів, стрімкої цифровізації та незворотного процесу гармонізації із міжнародними стандартами фінансової звітності на формування української облікової моделі. Досліджено еволюцію ролі бухгалтерського обліку від простої фіксації до його перетворення на ключовий елемент системи управління підприємством. Розглянуто структуру та функціональні особливості української системи бухгалтерського обліку, її нормативно-правову основу, включаючи Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку (НП(С)БО) та їх взаємозв’язок із Міжнародними стандартами фінансової звітності (МСФЗ). Проведено аналіз основних викликів та перспектив його вдосконалення, з акцентом на застосування інформаційних технологій, штучного інтелекту та блокчейну, що вже сьогодні докорінно змінюють облікові процеси. Стаття ґрунтується на аналізі актуальних наукових джерел та практичних аспектів впровадження інновацій у бухгалтерський облік України та дослідженні ключових аспектів іі трансформації та розвитку в Україні. Особливу увагу приділено питанням цифровізації бухгалтерських процесів, розвитку програмного забезпечення для автоматизації, а також впливу новітніх технологій на зміну ролі бухгалтера. У межах дослідження виокремлено основні тенденції розвитку бухгалтерського обліку в Україні: посилення прозорості та підзвітності, зростання значення нефінансової звітності, ESG-звітності, інтеграція з цифровими платформами уряду та банківської системи. Запропоновано прогноз на найближчі роки щодо подальшої гармонізації облікових стандартів з міжнародними, активного впровадження цифрових інструментів, а також зростання попиту на висококваліфікованих фахівців, здатних працювати в умовах цифрової економіки та глобальної взаємодії.
Авторське право (c) 2025 Olena Boyarova, Yaroslav Haponchuk https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Доступність ОСЦПВ в Україні в контексті адаптації до стандартів ЄС
Стаття присвячена аналізу доступності обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (ОСЦПВ) в Україні в контексті адаптації регуляторних вимог до стандартів Європейського Союзу, що є актуальним завданням у процесі євроінтеграційних реформ. ОСЦПВ відіграє ключову роль у забезпеченні соціального захисту та безпеки на дорогах, базуючись на принципах страхування, зокрема доступності, які передбачають економічно обґрунтовану вартість полісів для всіх власників транспортних засобів. Проте останні зміни в регуляторному законодавстві, спрямовані на гармонізацію з європейськими нормами, призвели до значного підвищення цін на страхові послуги, викликавши суспільний резонанс та дискусії щодо їх доцільності. Це зростання вартості потенційно обмежує доступність страхування для значної частини населення, що суперечить соціальним цілям та балансу між якістю й доступністю, закріпленим у європейських стандартах. Дослідження наголошує на недостатній увазі до впливу регуляторних змін на доступність ОСЦПВ, що ускладнює оцінку їхнього впливу на економічну поведінку власників транспортних засобів та ефективність страхової системи. Аналіз базується на огляді наукових праць українських та європейських дослідників, які висвітлюють принципи та особливості страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів. Особливу увагу приділено ролі франшизи як інструменту зниження вартості полісів, яка в багатьох країнах ЄС залишається ефективним механізмом диференціації страхових продуктів. Динаміка ринку ОСЦПВ в Україні демонструє складні тенденції, зокрема рефлексію через воєнні дії та зростання цін, що вплинуло на обсяги премій і кількість укладених договорів. Для подолання зазначених проблем у статті запропоновано нові підходи до оцінки доступності страхових послуг, зокрема через розробку показників страхового тиску на середньомісячну та мінімальну заробітну плату, а також індексу доступності страхування з урахуванням середнього віку автомобілів. Ці показники дозволяють виявити фінансове навантаження на населення та врахувати соціально-економічні фактори, такі як старіння автопарку. Аналіз підкреслює, що реформи, хоча й спрямовані на підвищення лімітів відшкодування, можуть деформувати соціальну природу страхування, відсуваючи на другий план потреби страхувальників. Висновки дослідження акцентують на необхідності вдосконалення політики ціноутворення в напрямі зменшення вартості страхових послуг з урахуванням інтенсивності страхового навантаження. Перспективи подальших досліджень повинні фокусуватись на практичному застосуванні запропонованих показників на базі ринків автострахування України та ЄС.
Авторське право (c) 2025 Yuliia Verheliuk, Mykhailo Hantsiak, Antonina Boldova https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Касовий та метод нарахувань в обліку неприбуткових організацій: неоінституціональний підхід
Метою дослідження є обґрунтування змін в обліковій практиці небюджетних неприбуткових організацій, спричинених застосуванням методу нарахувань або касового методу, з використанням наукового апарату неоінституціоналізму. У статті розкрито особливості формування облікової основи небюджетних неприбуткових організацій в умовах трансформації третього сектору економіки, зумовленої соціальними викликами та глобалізаційними процесами. Облікова основа, що охоплює касовий метод і метод нарахувань, у західній теорії трактується як ключовий елемент бухгалтерської методології, який визначає принципи визнання, оцінки та відображення фінансових операцій. Для пояснення сучасних змін у бухгалтерській практиці небюджетних неприбуткових організацій використано положення неоінституціональної теорії, зокрема концепти легітимності та ізоморфізму. У межах цієї теоретичної рамки обґрунтовано, що впровадження методу нарахувань у діяльність небюджетних неприбуткових організацій є не лише технічним рішенням, а й соціально обумовленим процесом, який охоплює п’ять етапів: прийняття рішення, перетворення даних, введення в дію, відтворення та інституціоналізація. У статті зіставлено переваги та недоліки методу нарахувань і касового методу. Здійснено порівняльний аналіз елементів управління фінансами комерційних підприємств, державних установ та небюджетних неприбуткових організацій, що дозволило виявити специфіку функціонування останніх і вплив на облікову практику. Представлено неоінституціональний підхід до аналізу чинників впливу та етапів впровадження методу нарахувань в облікову систему небюджетних неприбуткових організацій. Узагальнено результати зарубіжних досліджень щодо застосування касового методу та методу нарахувань у різних країнах, зокрема у Великій Британії, Франції, Австралії та Новій Зеландії, де допускається використання касового методу в малих благодійних організаціях. Результати дослідження підтверджують, що метод нарахувань домінує в сучасній обліковій практиці небюджетних енприбуткових організацій, однак його застосування потребує критичного осмислення з урахуванням специфіки небюджетного неприбуткового сектору.
Авторське право (c) 2025 Olha Vysochan https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Податкове планування у зовнішньоекономічній діяльності підприємств: наукові інтереси українських вчених
Податкове планування у сфері зовнішньоекономічної діяльності підприємств виступає важливим інструментом забезпечення фінансової стабільності, ефективного управління податковими зобов’язаннями та узгодження інтересів держави й бізнесу в умовах динамічного регуляторного середовища. Стаття присвячена теоретичному осмисленню місця податкового планування в системі управління зовнішньоекономічною діяльністю підприємств шляхом аналізу наукових публікацій українських дослідників. Основним методом, використаним у статті є бібліографічний аналіз публікацій. Такий підхід дозволив виявити, що найбільш опрацьованими є питання державного регулювання імпортних операцій, адміністрування податку на додану вартість, митного обліку та нормативного забезпечення фіскального контролю, значна кількість публікацій присвячена складнощам, пов’язаних з неоднозначністю законодавчих норм щодо оподаткування експортно-імпортних операцій. Встановлено, що тематика податкового планування підприємств, які здійснюють зовнішньоекономічну діяльність, представлена фрагментарно, здебільшого у межах загальнометодичних наукових розробок. У дослідженні узагальнено підходи до оподаткування зовнішньоекономічної діяльності, виділено пріоритетні наукові теми за кількісними показниками, окреслено головні напрями досліджень. З’ясовано, що дослідження податкового планування охоплюють: методичні основи оптимізації, міжнародні аспекти планування, використання офшорних інструментів, механізми трансфертного ціноутворення та участь транснаціональних компаній у процесах управління податковими витратами. Окрему увагу приділено таким інструментам, як вибір податкової юрисдикції, залучення фахівців із зовнішньоекономічної діяльності до господарсько-договірних процесів, а також впровадження внутрішніх організаційних рішень. Узагальнення змісту наукових джерел дозволило сформувати концептуальне бачення структури податкового планування зовнішньоекономічної діяльності як інструменту узгодження інтересів держави та бізнесу, що має інтегруватися у стратегічне управління підприємством і відповідати чинним нормам податково-митного законодавства.
Авторське право (c) 2025 Oleh Vysochan, Alla Yasinska https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Публічні закупівлі в умовах воєнного стану: баланс між гнучкістю та прозорістю
У статті досліджено трансформаційні процеси функціонування публічних закупівель в умовах воєнного стану, що став каталізатором змін у регуляторній та правовій системі закупівельної діяльності. Особливу увагу приділено аналізу нормативно-правових актів, зокрема Постановам Кабінету Міністрів №169 та №1178, що заклали правові підстави для спрощених та спеціальних процедур закупівель. Окреслено ключові зміни такі як запровадження відкритих торгів з особливостями, оновлення вартісних порогів, впровадження прямих закупівель та використання Prozorro Market, які істотно вплинули на структуру закупівель та рівень прозорості. Також, визначено ризики, пов’язані зі збільшенням частки неконкурентних процедур (94,3% від загальної кількості), виявленими порушеннями, а також проаналізовано типові корупційні практики. Окреслено роль громадських організацій, зокрема проєкту Dozorro, у здійсненні незалежного моніторингу, а також необхідність вдосконалення системи контролю через автоматичні ризик-індикатори та превентивний аудит. Акцентовано увагу на важливості поєднання спрощення процедур з гарантіями прозорості на всіх етапах закупівельного процесу, що особливо актуально в умовах обмежених ресурсів та зростання рівня загроз зловживань. Проаналізовано міжнародний досвід Ізраїлю, США та Польщі у регулюванні закупівель у кризових ситуаціях, що підтверджує актуальність тимчасового спрощення процедур із збереженням базових принципів відкритості, підзвітності та контролю. Визначено ключові напрями подальшої оптимізації, зокрема обов’язкове оприлюднення інформації за прямими договорами, встановлення чітких критеріїв для гнучких процедур, підвищення ефективності пост-аудиту та розробка перехідної моделі для повноцінної відбудови. Запропоновано структуру подальших удосконалень, орієнтовану на баланс між оперативністю та збереженням відкритості. Застосування комплексного підходу, що включає цифрові інструменти, нормативну базу та контроль, розглядається як чинник ефективного використання бюджетних коштів в умовах війни та стабільного функціонування системи публічних закупівель у відповідності до основних принципів діяльності.
Авторське право (c) 2025 Dmytro Zakharov, Olha Fedorova https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Джерела фінансування цифрової трансформації фінансової системи: міжнародний досвід та реалії України
Дане дослідження присвячене комплексному аналізу джерел фінансування цифрової трансформації фінансових систем на основі вивчення світового досвіду та сучасних реалій України. Метою дослідження є систематизація міжнародних практик мобілізації ресурсів для цифрової трансформації, визначення переваг та обмежень ключових моделей фінансування - бюджетно-орієнтованої, державно-приватного партнерства, венчурно-інноваційної, міжнародно-грантової та моделі самофінансування, а також оцінка їх відповідності поточним викликам України для обґрунтування оптимальної стратегії ресурсного забезпечення цифровізації національної фінансової системи. Методологічна основа поєднує комплексний підхід, що включає порівняльний аналіз міжнародних практик, системне оцінювання моделей фінансування, використання методології кейс-стаді та інституційний аналіз регуляторних рамок. Дослідження поєднує теоретичні засади з емпіричними даними, отриманими з досвіду цифрової трансформації фінансового сектору різних країн. Результати показують, що гібридні підходи, які інтегрують декілька механізмів фінансування, стабільно демонструють вищу ефективність, що підтверджується успішними прикладами з розвинутих економік. Отримані висновки мають практичну цінність для розробки національних стратегій цифровізації, формування державної політики, проектування програм державно-приватного партнерства, створення рамок міжнародної співпраці та побудови регуляторного середовища, сприятливого для інновацій. Вони є особливо актуальними для економік, що розвиваються, постконфліктних держав та країн-кандидатів на вступ до ЄС. У дослідженні робиться висновок, що жодна універсальна модель фінансування не є оптимальною за будь-яких економічних умов, що зумовлює необхідність впровадження контекстно-специфічних гібридних підходів. Для України найбільш перспективною є модель, що поєднує стабільне міжнародне фінансування з елементами державно-приватного партнерства та самофінансування. Ключовими чинниками успіху виступають запровадження довгострокової стратегії цифрового розвитку, ефективна координація зацікавлених сторін, інвестування в людський капітал, забезпечення надійного кіберзахисту та створення сприятливого регуляторного середовища.
Авторське право (c) 2025 Yuliia Kovalenko, Sergii Krynytsia https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Зміцнення фінансової безпеки через оновлення інституційного забезпечення бюджетної та банківської складових
У статті досліджено теоретичні засади зміцнення фінансової безпеки держави через оновлення інституційного забезпечення бюджетної та банківської складових задля забезпечення макрофінансової стабільності. Акцентовано увагу на необхідності модернізації інституційної бази забезпечення фінансової безпеки через недосконалість нормативно-правового регулювання, фрагментарність координації між фінансовими та державними інституціями, низький рівень адаптації до ризиків, пов’язаних із зовнішніми економічними загрозами та внутрішнім розбалансуванням фінансової системи в умовах воєнного стану. Наголошено, що інституційне забезпечення фінансової безпеки держави комплексно включає систему державних органів, нормативно-правових механізмів і процедур, що спрямовані на створення, збереження та захист фінансово-банківської системи України як від загроз внутрішнього, так і зовнішнього характеру. Розкрито вплив нових викликів та загроз для макрофінансової стабільності України на зміну переліку складових фінансової безпеки, індикаторів їх вимірювання та порогових значень. Визначено основні елементи та завдання інституційного забезпечення фінансової безпеки держави. Проаналізовано інституційне забезпечення бюджетної безпеки, запропоновано підходи до її по-елементного оновлення, визначено переваги від запровадження новацій для зміцнення фінансової безпеки держави. Визначено ключові функції та основні поточні виклики для банківської безпеки у 2025 році. Доведено, що нові виклики та загрози банківській безпеці сприяли оновленню інституційного забезпечення фінансової безпеки. Запропоновано посилення такого елементу як спеціалізовані структури для подолання провалів ринку, за рахунок створення нової фінансової інституції – банку розвитку. Наголошено, що банки розвитку не мають на меті максимізацію прибутку і не зобов'язані виплачувати дивіденди приватним акціонерам, що дозволяє їм фінансувати діяльність, яка приносить довгострокові вигоди для громад та довкілля за вигідними ставками та у фінансово обґрунтований спосіб. Проаналізовано систему державних банків розвитку ЄС, наведено успішній досвід їх функціонування у ФРН та країнах Центральної та Східної Європи. Обґрунтовано, що системне оновлення інституційної структури фінансового сектору з акцентом на синергію та збалансовану взаємодію бюджетної та банківської складових є запорукою підвищення фінансової безпеки України в середньо- та довгостроковій перспективі.
Авторське право (c) 2025 Tetiana Koliada, Yuriy Prozorov https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Податковий обов’язок: суть, складові та шляхи поліпшення виконання
Ефективність функціонування податкової системи забезпечується через застосування раціональних підходів до виконання функцій та завдань, що покладені на її складові елементи. Важливим засобом у виконанні цілей податкової політики на національному рівні є досягнення високого рівня виконання платниками податків покладених на них обов’язків. Даний факт визначає актуальність дослідження шляхів поліпшення виконання економічними суб’єктами податкового обов’язку через призму дослідження його складових елементів. В рамках проведеного дослідження встановлено наявність фактів ухилення від сплати податків, що підтверджується результатами роботи відповідних контролюючих органів. Визначено, що на процес виконання податкового обов’язку мають вплив дії усіх без винятку учасників податкових відносин. Для визначення сукупності заходів, які необхідно вжити з метою забезпечення добровільності сплати податків ідентифіковано складові елементи податкового обов’язку (розуміння юридичних аспектів діяльності та похідних наслідків, отримання податкового статусу через реєстраційні дії, дотримання податкових механізмів, облік податкових розрахунків та складання податкової звітності, управління податковими ризиками, протидія корупційним явищам, підтримка концепції добровільної сплати податків тощо). Встановлено, що для поліпшення виконання платниками податків покладених на них обов’язків необхідно вжити заходи щодо: удосконалення механізму нарахування та сплати податкових платежів; посилення інформаційно-роз’яснювальної роботи контролюючих органів і розширення меж консультаційних послуг для платників податків; поліпшення стану надання контролюючими органами сервісних послуг щодо виконання платниками податку податкового обов’язку; використання непрямих методів контролю із застосуванням аналітичних і цифрових інструментів; застосування принципів оподаткування, які забезпечать стимулювання добровільної сплати податків; визначення податкової стратегії та формування податкової політики економічними суб’єктами на мікрорівні; удосконалення методичних підходів до ідентифікації ризикових господарських операцій та наділення платників податків статусом ризикового; запровадження мораторію на безпідставні перевірки суб’єктів підприємницької діяльності; підвищення штрафних санкцій за недотримання податкового законодавства.
Авторське право (c) 2025 Vasyl Kuz https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Доходи спортсменів та мультиплікативний ефект: аналіз на основі матриці соціальних рахунків (SAM) та обчислюваної моделі загальної рівноваги (CGE)
Глобальний ринок професійного спорту еволюціонував від сегмента індустрії дозвілля до високоприбуткової галузі. У деяких країнах його частка у ВВП перевищує два відсотки. Водночас чинні системи національних рахунків відображають спортивну діяльність фрагментарно, що знижує точність оцінки її макроекономічного внеску та збільшує ризик неефективного бюджетного субсидіювання інфраструктурних проектів. Метою статті є розроблення інтегрованої методичної рамки, яка дозволить кількісно виміряти економічний вплив професійних спортсменів шляхом поєднання аналізу структури їхніх доходів із багаторівневою оцінкою мультиплікативних ефектів. Запропонована методологія ґрунтується на комбінованому використанні матриці соціальних рахунків (SAM) для обчислення прямих, опосередкованих та індукованих ефектів, обчислюваних моделей загальної рівноваги (CGE) для моделювання довгострокових ресурсних та цінових шоків, а також методу синтетичного контролю для перевірки результатів після настання події. Основну конструкцію доповнюють модуль людського капіталу та аналіз податкового навантаження. Емпірична база даних сформована з джерел OECD, Eurostat, Transfermarkt, Forbes та національних податкових реєстрів. У дослідженні систематизовано десять основних способів отримання доходів спортсменами та кількісно оцінено їх внесок у валову додану вартість. Результати показують, що спонсорські угоди та медіаправа генерують найвищі мультиплікатори, перевищуючи показники креативного та туристичного секторів. Водночас ефективність трансферних платежів і призових коштів залежить від податкового режиму країни-отримувача. Запропонована модель дозволяє оцінювати фіскальний ефект спортивних інвестицій та формувати прозорі вимоги до звітності для ліг і клубів. Науковий внесок статті полягає в інтеграції трьох взаємодоповнюючих методів - SAM, CGE та синтетичного контролю — в єдину аналітичну конструкцію, яка пом’якшує їхні індивідуальні обмеження та забезпечує можливість міжкраїнових порівнянь. Практична значущість результатів полягає у потенціалі гармонізації статистичних стандартів, оптимізації фіскальних механізмів підтримки спорту та забезпеченні доказової економічної політики для розвитку спортивної індустрії.
Авторське право (c) 2025 Tetiana Moiseienko, Valerii Golyk https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Роль професійного скептицизму у забезпеченні якості аудиту: етичний, когнітивний та поведінковий виміри
Предметом дослідження є професійний скептицизм як багатовимірне явище в аудиторській діяльності, що охоплює когнітивні, етичні та поведінкові аспекти професійної компетентності аудитора. Метою дослідження є розробка концептуальної моделі професійного скептицизму аудитора через визначення його структурних складових та механізмів впливу на якість аудиторських послуг. Методологічною основою дослідження є системний підхід до аналізу професійного скептицизму як комплексного явища. Розроблено концептуальну модель професійного скептицизму, що інтегрує когнітивний, етичний та поведінковий виміри як взаємопов'язані компоненти професійної компетентності аудитора. Когнітивний вимір охоплює критичне мислення, аналітичність та гнучкість професійного судження; етичний відображає внутрішню мотивацію до збереження незалежності та об'єктивності; поведінковий характеризується настороженістю до ризиків та готовністю до обґрунтованих професійних дій. Систематизовано чинники впливу на реалізацію професійного скептицизму за трьома рівнями: особистісним (допитливість, етична зрілість, здатність до саморефлексії), професійним (якість освіти, практичний досвід, міждисциплінарна підготовка) та організаційним (корпоративна культура, системи контролю якості, мотиваційні механізми). Запропоновано типологію скептичного мислення, що включає чотири типи: довірливий, прагматичний, критичний та надмірний, з характеристикою їх переваг, обмежень та рекомендацій щодо використання в командній роботі. Результати дослідження мають практичне значення для підвищення якості аудиторських послуг через удосконалення системи професійної підготовки аудиторів та оптимізацію організаційних процесів в аудиторських фірмах. Розроблена типологія може використовуватися для діагностики індивідуальних особливостей скептичного мислення працівників, формування збалансованих команд при виконанні аудиторських завдань та цілеспрямованого розвитку професійних компетентностей. Концептуальна модель професійного скептицизму може бути інтегрована в освітні програми підготовки аудиторів, програми сертифікації та підвищення кваліфікації. Систематизація чинників впливу створює основу для розробки цільових заходів щодо формування організаційної культури, що сприяє розвитку критичного мислення та етичної поведінки аудиторів. Професійний скептицизм є ключовою детермінантою якості аудиторських послуг, що вимагає комплексного підходу до його формування та розвитку. Подальші дослідження можуть включати розробку емпіричних інструментів вимірювання рівня професійного скептицизму та аналіз культурних особливостей його прояву в різних національних контекстах.
Авторське право (c) 2025 Nataliia Moskal https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Моделювання балансу підприємства з метою забезпечення відповідності критеріям оптимальності
Визначено науковий доробок вчених-економістів в напрямку практичного застосування методу моделювання в бухгалтерському обліку. Метою дослідження є перевірка балансу підприємства із забору, очищення та постачання води на відповідність критеріям оптимальності та побудова оптимального балансу. Для досягнення поставленої мети визначено такі наукові завдання: сформувати критерії, за якими можна вважати баланс оптимальним, а також розробити чіткі алгоритми зміни балансових агрегатів для досягнення відповідності балансу визначеним критеріям оптимальності, не порушуючи основне балансове співвідношення («Актив = Власний капітал + Зобов’язання»). За даними фінансової звітності одного з підприємств із забору, очищення та постачання води, сформовано агрегований баланс підприємства на кінець 2023 і 2024 років. Визначено необхідні умови, тобто критерії «оптимального» балансу з урахуванням умов ліквідності балансу, фінансової стійкості, необхідності покриття довгостроковим капіталом довгострокових (необоротних) активів. Згідно першого критерію оптимальності балансу (ліквідність балансу), оборотні активи мають вдвічі перевищувати поточні зобов’язання. Другий критерій оптимальності балансу (фінансова стійкість) передбачає, що власний капітал перевищує позиковий. За третім критерієм оптимальності балансу (правило «лівої і правої руки»), довгострокові (необоротні) активи мають перевищують довгостроковий капітал (суму власного капіталу та довгострокових зобов’язань). Проведено перевірку агрегованої моделі балансу досліджуваного підприємства із забору, очищення та постачання води за визначеними критеріями «оптимального» балансу. Встановлено, що баланс підприємства на кінець 2024 року відповідає зазначеним критеріям оптимальності. На основі агрегованого балансу досліджуваного підприємства на кінець 2023 року побудовано оптимальний баланс для усунення двох фінансових проблем (ліквідності та правила «лівої і правої руки»). Для цього було застосовано алгоритм зміни балансових агрегатів для досягнення відповідності балансу визначеним критеріям оптимальності: коригування суми оборотних активів, валюти балансу і власного капіталу.
Авторське право (c) 2025 Oksana Nuzhna, Anna Kravchuk https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Модернізація змісту звіту про управління у процесі запровадження звітування із сталого розвитку
У статті досліджено сучасний стан, проблемні аспекти та напрями модернізації змісту звіту про управління в Україні у контексті запровадження звітності зі сталого розвитку відповідно до вимог Директиви 2022/2464/ЄС та Європейських стандартів зі сталого розвитку (ESRS). На основі порівняльного аналізу положень Методичних рекомендацій щодо складання звіту про управління та Директиви 2013/34/ЄС виявлено низку змістовних та структурних розбіжностей, що знижують інформативність вітчизняних звітів та їх відповідність європейському досвіду. Встановлено, що вітчизняна практика характеризується переважно формальним підходом до підготовки звітів, дублюванням даних фінансової звітності, відсутністю належного розкриття бізнес-моделі, ключових нематеріальних ресурсів, структури витрат на дослідницько-інноваційну діяльність та прогнозу їхнього впливу на результат, а також недостатнім описом ризиків і перспектив розвитку. Запропоновано напрями вдосконалення національних Методичних рекомендацій, які передбачають деталізацію вимог до розкриття стратегічних цілей, ключових показників ефективності, бізнес-моделі та механізмів створення вартості, уникнення дублювання інформації з фінансової звітності, а також інтеграцію кількісних оцінок ризиків та прогнозних показників. Реалізація запропонованих змін сприятиме підвищенню прозорості, релевантності та зістановності звіту про управління, а також зміцненню довіри стейкхолдерів, забезпечуючи сумісність української системи нефінансового звітування з європейськими вимогами. Окреслено перспективи подальших досліджень, що передбачають глибший аналіз питань інтеграції вимог Директиви 2022/2464/ЄС у національне нормативне поле, зокрема доопрацювання Методичних рекомендацій для досягнення відповідності структури та змісту звітів про управління європейському законодавству, формування оптимального набору фінансових і нефінансових ключових показників ефективності для різних секторів економіки та вивчення інструментів підвищення доданої вартості підприємств.
Авторське право (c) 2025 Alla Ozeran, Renata Korshykova https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Інструментарій забезпечення безперервності бізнесу: управлінський аспект
У статті досліджено управлінський інструментарій забезпечення безперервності бізнесу як ключовий елемент адаптації підприємств до мінливих умов. Метою роботи є систематизація загроз, аналіз управлінських рішень та розробка рекомендацій для ефективного підтримання безперервності діяльності підприємств в умовах нестабільності. Методологія дослідження базується на аналізі наукових джерел, систематизації типових проблем для розробки інструментів подолання кризових явищ. Проаналізовано різницю між поняттями «стійкість бізнесу» і «безперервність бізнесу», висвітлено актуальність впровадження ефективних заходів забезпечення безперервності бізнесу. Систематизовано проблеми, які виникають у процесі забезпечення стійкості операційної діяльності, та аналізу відповідних управлінських рішень. Розглянуто стратегічні та поточні завдання управління безперервністю бізнесу. Визначено ключові виклики забезпечення безперервності бізнесу, зокрема обмеженість ресурсів, опір змінам, відсутність індивідуальних механізмів мотивації персоналу, відсутність прозорої звітності, недостатній контроль за ризиками. Для подолання цих проблем запропоновано відповідні управлінські інструменти, що сприяють підвищенню стійкості бізнесу серед яких виділено: впровадження програм підвищення кваліфікації, оцінку ризиків, сценарне планування, розробку бізнес-кейсів із залученням керівництва компанії. Результати роботи включають класифікацію ключових загроз, а також визначення стратегічних і поточних управлінських завдань. Сфера застосування результатів охоплює підприємства, що функціонують у динамічному середовищі, зокрема в умовах воєнної агресії та економічної нестабільності. У висновках наголошується на необхідності інтеграції комплексних управлінських заходів для підвищення стійкості бізнесу, швидкого реагування на зовнішні виклики та забезпечення сталого функціонування в умовах криз.
Авторське право (c) 2025 Maksym Oliinyk https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Оподаткування та тінізація креативного сектору: проблема виявлення, оцінки і регулювання
У статті здійснено комплексний аналіз податкового регулювання креативного сектору в Україні в контексті проблем тінізації, недооподаткування та неформальної зайнятості. На основі міждисциплінарного підходу охоплено теоретичні засади взаємозв’язку між інституційною довірою, структурою зайнятості у креативних індустріях та рівнем податкової дисципліни. Запропоновано концептуальну модель для оцінки ступеня тінізації, що враховує низку факторів, зокрема обсяг легальної зайнятості, податкове навантаження, інституційний комплаєнс, рівень діджиталізації та ефективність фіскальних стимулів. Особливу увагу приділено порівнянню податкових режимів в Україні та Європейському Союзі, зокрема у сфері ІТ, дизайну, аудіовізуального мистецтва та культурної спадщини, з акцентом на спеціальні режими, такі як «Дія Сіті». Здійснено порівняльний аналіз структури зайнятості у креативному секторі, що дозволяє ідентифікувати найбільш вразливі до тінізації галузі, серед яких індустрії розваг, музики, виконавського мистецтва та реклами. У статті надано аналітичну інтерпретацію регіонального розподілу рівня тінізації за даними соціологічного опитування та фінансової звітності. Використано економетричний підхід до моделювання залежності між інституційною довірою, податковим навантаженням і схильністю до неформальної діяльності, що дозволило ідентифікувати ключові чинники тінізації в умовах української економіки. Модель апробовано на прикладі креативного сектору України з розподілом за регіонами. Результати дослідження свідчать про необхідність удосконалення фіскальної політики в напрямі стимулювання легалізації креативної праці шляхом впровадження адаптивного податкового навантаження, удосконалення адміністрування єдиного соціального внеску, податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Обґрунтовано доцільність запровадження комплексної системи індикаторів тінізації для креативного сектору, що враховує структурні, інституційні та регіональні аспекти. Зроблено висновок, що запровадження збалансованої моделі податкового регулювання з урахуванням довіри до інституцій, рівня діджиталізації та економічної поведінки платників податків є необхідною умовою для сталого розвитку креативної економіки та її інтеграції у формальні рамки податкової системи.
Авторське право (c) 2025 Оlha Osadcha, Denys Niedielko https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Статистичний аналіз макроекономічних факторів щодо створення мікро- та малих підприємств і їх впливу на податкові надходження в Україні та Закарпатті
Конкурентоспроможність і успішність підприємств залежать від багатьох факторів, передусім від внутрішніх управлінських можливостей та впливу зовнішнього середовища. Наукова публікація зосереджена на дослідженні зовнішніх макроекономічних чинників в Україні, зокрема в Закарпатській області та Берегівському районі, розташованому біля українсько-угорського кордону. Досліджуваний період охоплює час від початку глобальної фінансової кризи (2009 рік) до сьогодення (2025 рік), коли регіон переживає найглибшу кризу внаслідок російсько-української війни. Окрім негативного впливу війни, у статті також аналізуються наслідки фінансової кризи, конфлікту на сході України у 2014 році, програми економічного стимулювання Закарпаття «Програма імені Егана Еде» (2016 рік), а також пандемії COVID-19. Окрему увагу приділено впливу перших років війни, що аналізується на основі статистичних даних, власних авторських локальних баз даних та інших аналітичних джерел. Мета дослідження — через індикатор відкриття нових підприємств інтерпретувати вплив зовнішніх чинників на підприємницьку діяльність, оскільки підприємницька ініціатива є одним із важливих показників економічної динаміки та кон’юнктури регіону. Результати показують, що зовнішні чинники, зокрема глобальна фінансова криза та пандемія, мали значний вплив на підприємства, особливо середнього розміру, на загальнонаціональному рівні. Водночас війна спричинила значно сильніший негативний ефект, незалежно від розміру підприємства. У межах дослідження також розглянуто позитивний локальний фактор — програму економічного стимулювання імені Егана Еде (переважно в період 2016–2019 рр.). Статистичні дані свідчать про зростання динаміки серед мікро- та малих підприємств у цей період, тоді як середні та великі підприємства, а також у ширшому географічному контексті, не демонструють такої позитивної кореляції. Існування та ефективна фінансово-господарська діяльність підприємств є ключовими для формування бюджетних доходів, оскільки надходження від місцевого бізнесу дозволяють державі підтримувати та розвивати соціальні функції. Дане дослідження, зосереджене зокрема на Закарпатті, сприяє глибшому розумінню економічної стабільності регіону та рівня підприємницької активності в умовах криз і воєнного стану.
Авторське право (c) 2025 Gabor Pataki, Gabriella Loskorikh, Andrea Husar https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Адаптація обліку та аудиту до викликів цифрової економіки: вплив штучного інтелекту
Стаття присвячена дослідженню адаптації системи бухгалтерського обліку та аудиту до викликів цифрової економіки під впливом технологій штучного інтелекту. Визначено предмет дослідження – вплив цифровізації та штучного інтелекту на практики обліку й аудиту. Метою роботи є обґрунтування напрямів трансформації обліково-аудиторської діяльності для підвищення її ефективності та надійності в умовах стрімкого розвитку штучного інтелекту. У дослідженні використано методи порівняльного та системного аналізу, статистичного узагальнення, а також експертного оцінювання сучасних тенденцій. Аудиторська діяльність зазнає суттєвих змін завдяки можливості обробляти 100 % облікових транзакцій замість традиційних вибіркових перевірок. Використання машинного навчання та аналізу великих даних сприяє виявленню аномалій, нетипових операцій і потенційного шахрайства, що підвищує точність і глибину аудиту. Ілюстрацією служать платформи Big Four – KPMG Clara, Deloitte Omnia, EY Helix, PwC Halo – які інтегрують модулі ШІ для автоматичного проведення аналітичних процедур і формування звітів із потенційно проблемних зон. Одночасно зростає потреба в «аудиті алгоритмів», що передбачає перевірку коректності моделей, виявлення упередженості та оцінку відповідності регуляторним вимогам, зокрема в контексті прийняття Європейського ШІ Act. Визначено ключові виклики – якість даних, кібербезпека, прозорість алгоритмів, необхідність перенавчання моделей і подолання опору змінам серед персоналу. Проведений аналіз свідчить, що успішне впровадження ШІ в облік та аудит потребує комплексного підходу, який поєднує технологічну інфраструктуру, оновлення внутрішніх політик, розвиток компетенцій і створення систем контролю за автоматизованими процесами. Запропоновано, що освітні програми мають інтегрувати навчання з роботи з даними, основ програмування і принципів функціонування ШІ‑систем, а професійні організації – удосконалювати стандарти обліку та аудиту з урахуванням автоматизованих інструментів. Перспективними напрямами подальших досліджень є розроблення методик оцінки економічної ефективності впровадження ШІ, вивчення поведінкових аспектів прийняття рішень за участі алгоритмів та дослідження юридичних колізій, пов’язаних із відповідальністю за помилки ШІ у фінансовій звітності.
Авторське право (c) 2025 Nataliia Pryimak https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Концептуальна модель впровадження штучного інтелекту в бізнес-діяльність підприємства
У період глобальної цифрової трансформації технології штучного інтелекту стають ключовим драйвером підвищення ефективності та інноваційності в бізнесі, проте процес їх впровадження вимагає системного підходу та ґрунтовного планування. Метою дослідження є розробка концептуальної моделі комплексного процесу впровадження штучного інтелекту в бізнес-діяльність підприємства, яка забезпечить системний підхід до цифрової трансформації та максимізацію бізнес-цінності від використання технологій ШІ. У статті проаналізовано сучасні тенденції впровадження ШІ в корпоративному секторі та встановлено, що 85% керівників планують значні інвестиції в ці технології. Досліджено статистичні дані щодо використання ШІ за бізнес-функціями, зокрема найвища частка застосування спостерігається у маркетингу та продажах (72% компаній), розробці продуктів та ІТ-функціях. Проаналізовано економічний ефект від впровадження генеративного ШІ, який дозволяє кожній п’ятій компанії збільшити доходи понад 6% у сфері оптимізації ланцюгів постачання. Виявлено основні бар’єри впровадження ШІ, включаючи недостатнє розуміння механізмів генерування бізнес-цінності, обмежені знання про інтеграцію та відсутність системного бачення ролі ШІ у створенні цінності. Розроблено концептуальну модель п’ятиетапного процесу впровадження ШІ, яка включає: стратегічне планування та оцінку готовності; підготовку організації; пілотне тестування; масштабування та культурну трансформацію; постійний розвиток та моніторинг ефективності. Визначено критичні фактори успіху впровадження ШІ: підтримка топ-менеджменту, готовність організації до змін, наявність кваліфікованих кадрів, висока якість даних та достатні фінансові ресурси. Сформовано систему управління ризиками, що охоплює технологічні, організаційні, правові та етичні аспекти. Доведено, що найбільш успішними є компанії, які дотримуються системного підходу до інтеграції ШІ на відміну від фрагментарного впровадження окремих рішень. Запропонована модель характеризується циклічністю та адаптивністю, що дозволяє організаціям коригувати підхід на основі отриманого досвіду та зміни зовнішніх умов.
Авторське право (c) 2025 Volodymyr Rodchenko, Oksana Nesterenko https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Компаративний аналіз національних та міжнародних стандартів обліку дебіторської заборгованості: досвід України та зарубіжних країн
У статті досліджено теоретичні та практичні аспекти визнання, оцінювання й відображення дебіторської заборгованості в системі бухгалтерського обліку за Національними стандартами бухгалтерського обліку та Міжнародними стандартами фінансової звітності. Розкрито відмінності у трактуванні поняття «дебіторська заборгованість» Визначено, що поняття дебіторська заборгованість поєднує у собі економічну та юридичну складові: з одного боку, це право організації на здобуття майбутніх економічних вигод, а з іншого – зобов’язання партнерів, яке базується на договірних відносинах. Порівняльний аналіз щодо визнання, оцінювання й відображення дебіторської заборгованості в системі бухгалтерського обліку дав можливість встановити, що застосування національних стандартів бухгалтерського обліку характеризуються більш простішим підходом у порівнянні з міжнародними нормами. За національними стандартами дебіторська заборгованість визнається та оцінюється за первісною вартістю, а на дату балансу - за чистою реалізаційною вартістю, тобто з урахуванням резерву сумнівних боргів. МСФЗ ґрунтуються на моделі очікуваних кредитних збитків, що враховує прогнозні ризики та економічні умови. Визначено ключові проблеми у сфері бухгалтерського обліку: формальний характер створення резервів сумнівних боргів, складність упровадження міжнародних вимог через обмеженість інформаційної бази та потребу у високій професійній підготовці фахівців. Обґрунтовано необхідність гармонізації національних стандартів із міжнародними, розвитку інфраструктури збору даних щодо платіжної дисципліни контрагентів та застосування цифрових технологій управління ризиками. Отримані результати можуть бути використані для підвищення достовірності фінансової звітності, удосконалення облікової практики та посилення конкурентоспроможності українських підприємств у міжнародному бізнес-середовищі.
Авторське право (c) 2025 Nataliya Stoika, Viktoriia Makarovych, Nikoletta Pomaskina https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Еволюція фондових бірж України: географічні та інституційні чинники
Встановлено відсутність прямої залежності ступеню розвитку фондових ринків постсоціалістичних держав від факту залучення біржового оператора з більш розвинутих ринків до локальної ринкової інфраструктури. Проаналізовано конкурентне середовище та структуру власності провідних українських фондових бірж. Визначено передумови та наслідки корпоративного та технологічного впливу російських бірж на організований фондовий ринок України. Констатовано складнощі обрання стратегічного інвестора для забезпечення розвитку локальної біржової інфраструктури на незрілому ринку капталу в умовах зростання геополітичного напруження та поширення санкційних обмежень. Обґрунтовано, що відмова фондових бірж України від статусу публічних компаній та обігу власних цінних паперів на регульованому ринку, а також недотримання біржами низки правил та вимог, які біржі вимагають виконувати від емітентів та інвестиційних фірм, зокрема щодо захисту прав міноритаріїв та фінансової спроможності, має наслідком низьку довіру до бірж як ключової складової інституційного середовища ринків капіталу. Виявлено принципово різні регуляторні підходи до порушень біржами ліцензійних вимог в залежності від ринкової частки, інструментарію та ролі основних учасників біржових торгів у фінансовій системі. Визначено причини попередньої слабкої зацікавленості провідних бірж світу у поширенні діяльності на фондовий ринок Україні та виявлено поточне збереження чинності більшістю цих чинників. Виявлено нещодавнє відновлення процесів злиття та поглинань на європейському біржовому ринку, що вкрай важливо для Україні в контексті державної політики інтеграції до економіки та ринків капіталу ЄС шляхом залучення стратегічного інвестора для побудови вертикально інтегрованого холдингу у складі біржі та суб’єктів пост-трейдингової інфраструктури. Підсумовано складнощі для учасників ринків капіталу від попередніх випадків скорочення кількості фондових бірж. Узагальнено наслідки очікуваної монополізації локального ринку біржових послуг України в умовах євроінтеграції.
Авторське право (c) 2025 Stanislav Shyshkov, Diana Shyshkova https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Фінансова стабільність України під час війни: взаємодія макропруденційних заходів та зовнішньої фінансової підтримки
У статті досліджено ключові аспекти забезпечення фінансової стабільності України в умовах повномасштабної війни, з особливим акцентом на взаємозв’язок між внутрішньою макропруденційною політикою та зовнішньою фінансовою підтримкою. Зазначено, що сучасні виклики для фінансової системи мають безпрецедентний характер і включають масштабну дестабілізацію валютного ринку, посилення інфляційного тиску, зростання ризиків платоспроможності банківського сектору, хронічний дефіцит державного бюджету та суттєве обмеження доступу до ринкових джерел фінансування. Встановлено, що ефективне реагування на ці загрози вимагало скоординованої, швидкої та гнучкої політики з боку Національного банку України, уряду та міжнародних партнерів. Результати дослідження засвідчують, що макропруденційна політика НБУ у 2022-2025 роках базувалася на принципах гнучкої адаптації до умов воєнної економіки, із зосередженням на стабілізації валютного ринку, забезпеченні ліквідності банківської системи, стримуванні інфляційних процесів тощо. Водночас фіскальна політика уряду була спрямована на залучення масштабної зовнішньої підтримки для покриття бюджетного дефіциту, здійснення соціальних виплат, фінансування оборонних потреб та імпорту критично важливих товарів. Ефективність реалізації зазначених підходів значною мірою обумовлювалася тісною співпрацею з міжнародними фінансовими інституціями, зокрема Міжнародним валютним фондом, Світовим банком, Європейським Союзом та урядами країн-партнерів. Наголошено, що зовнішня фінансова допомога відігравала не лише роль джерела ліквідності, а й слугувала ключовим фактором зміцнення довіри до макроекономічної політики України. Регулярність фінансових надходжень у рамках програм з МВФ та іншими донорами стала важливим компенсатором внутрішнього ресурсного дефіциту, дозволивши НБУ уникнути використання емісійного механізму. Водночас монетарна політика зберігала жорсткий характер навіть в умовах війни, що сприяло стабілізації інфляційних очікувань і попередженню гіперінфляційних загроз. Обґрунтовано, що фінансова стабільність України в умовах збройної агресії стала результатом синергії між ефективним застосуванням макропруденційних інструментів і системною зовнішньою фінансовою підтримкою. Така взаємодія дала змогу запобігти руйнівним сценаріям, мінімізувати системні ризики та забезпечити відносну макроекономічну рівновагу в умовах глибокої економічної та безпекової кризи. У середньостроковій перспективі одним із ключових завдань постане поступовий перехід від зовнішньої залежності до внутрішньої фінансової стійкості. Це вимагатиме збереження високого рівня стратегічної координації між органами економічної політики України та міжнародними партнерами на основі довіри, прозорості та спільного бачення цілей післявоєнного розвитку – формування модернізованої, стійкої та конкурентоспроможної економіки.
Авторське право (c) 2025 Tetiana Shpomer, Andrii Fabrychenko https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Документальне забезпечення формування та реалізації туристичного продукту
Належне документування створення та збуту туристичних продуктів має вирішальне значення для ефективного фінансового управління. З огляду на нестабільність сучасного ринкового середовища документація стає важливим інструментом стратегічного управління, що підкреслює нагальну необхідність усунення існуючих недоліків у цій сфері. Метою статті є удосконалення системи документування створення та збуту туристичного продукту. Серед методів, використаних для досягнення мети статті, застосовувалися: логічний метод – при структуруванні результатів дослідження. проектування – при розробленні документів зі створення та збуту туристичного продукту. Розроблена Картка створення туристичного продукту, використання якої допоможе впорядковувати інформацію про тур, що полегшує формування його описів, рекламних матеріалів та розрахунок вартості. Розроблена Відомість розрахунку вартості туристичного продукту, впровадження цього інструменту для забезпечення обліку завдяки удосконаленої деталізації витрат дозволить виявляти резерви оптимізації туристичного продукту без втрати якості. Розроблений Зведений звіт за напрямами туристичних продуктів, впровадження цього аналітичного інструменту дозволить здійснювати моніторинг динаміки продажів; виявляти збиткові або високоприбуткові пропозиції. Розроблений Звіт про ефективність способів стимулювання збуту туристичного продукту, впровадження цього інструменту стратегічного маркетингу допоможіть визначати найефективніші методи стимулювання продаж для кожного типу турів та відмовлятися від неефективних. В цілому, інтеграція розроблених документів у процеси створення та збут туристичного продукту перетворює документування з облікового інструменту на засіб стратегічного управління, що дозволить туристичній компанії вдосконалюватися та ефективно розвиватися.
Авторське право (c) 2025 Liubov Shatskova https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Правовий статус та податково-облікове регулювання участі членів фермерських господарств у розподілі прибутку: концептуальні підходи та практична імплементація
Сучасна система оподаткування та бухгалтерського обліку в аграрному секторі України зумовлює необхідність комплексного вивчення особливостей функціонування фермерських господарств як специфічної організаційно-правової форми господарювання, що поєднує риси приватного підприємництва та внутрішньосімейної участі в управлінні. Предметом дослідження виступає система оподаткування та бухгалтерського обліку діяльності фермерських господарств в умовах сучасних економічних трансформацій. Метою роботи є виявлення проблем нормативно-правового регулювання, облікового відображення та оподаткування доходів членів фермерських господарств, а також обґрунтування напрямів їх удосконалення. Методологічну основу становлять методи аналізу та синтезу, порівняльно-правового дослідження, узагальнення наукових напрацювань і практичного досвіду, а також економіко-правового моделювання, що дає змогу оцінити ефективність облікових та податкових процедур. Результати дослідження свідчать, що відсутність уніфікованого підходу до класифікації доходів членів фермерських господарств, складність визначення бази нарахування єдиного соціального внеску для осіб без статусу найманих працівників, недосконалість документального оформлення господарських операцій та процедур податкового адміністрування створюють ризики порушень, знижують прозорість фінансової звітності та ускладнюють ефективне управління ресурсами. Запропоновано напрями удосконалення, з-поміж яких – упровадження сучасних методик бухгалтерського обліку, оптимізація податкових процедур, цифровізація облікових процесів, а також інтеграція принципів ESG (екологічних, соціальних та управлінських орієнтирів) у практику аграрного підприємництва. Отримані результати можуть бути використані у діяльності фермерських господарств і аграрних підприємств, органами податкового адміністрування та під час розроблення методичних рекомендацій. Реалізація запропонованих заходів сприятиме підвищенню ефективності управління, мінімізації податкових ризиків та забезпеченню стійкого розвитку сільськогосподарського виробництва.
Авторське право (c) 2025 Liudmyla Yaloveha, Svitlana Tyutyunnyk, Maryna Yermolaieva https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Маркетингові стратегії для розвитку українського виноробства
Дослідження присвячене аналізу споживчої поведінки щодо вибору вина в Україні, з акцентом на економічні аспекти і перспективи розвитку вітчизняного виноробства та розробці маркетингових стратегій. Вино розглядається як комплексний товар, що відображає смакові уподобання, емоційний досвід і культурні особливості. В Україні доступність імпортних вин формують скептицизм до місцевих продуктів, що є бар’єром для розвитку галузі. Метою роботи є визначення ключових факторів, що впливають на вибір вина, та розробка стратегій для підвищення конкурентоспроможності українського виноробства. Сформовано теоретичні портрети споживачів: молодші споживачі (18–25 років) тяжіють до простих і доступних вин, тоді як старші (56+) цінують якість. Сегментація виявила п’ять типів споживачів: поціновувачі, організатори заходів, шанувальники локальних брендів, бюджетні покупці та новачки. Результати свідчать про значний потенціал українського виноробства завдяки доступності, асортименту для різних сегментів споживачів та ціновій привабливості, однак скептицизм щодо якості залишається проблемою. Біле та ігристе вино домінують у вподобаннях, що відкриває можливості для маркетингу. Червоне вино має нішу серед чоловіків, що потребує цільових кампаній. Економічна ситуація в Україні, зокрема зниження доходів, впливає на чутливість до ціни, але не скасовує попиту на якісні вина. Смак став важливим для 79,5% респондентів, порада друзів 66,9%, походження – 60,7%. Результати дослідження, проведеного серед 112 споживачів вина, підтвердили окремі гіпотези щодо частоти його придбання та засвідчили наявність певних демографічних відмінностей за статтю та віком. Водночас низка очікуваних результатів не отримала підтвердження, що, ймовірно, зумовлено обмеженістю вибірки та можливими упередженнями, пов’язаними з форматом онлайн-опитування. Українське виноробство має перспективи зростання за умови подолання упереджень через підвищення якості, доступності та впізнаваності. Стратегії повинні включати сегментацію ринку, емоційний маркетинг і підтримку локального виробництва. Розвиток винного туризму, онлайн-дегустацій і співпраця з ресторанами сприятимуть популяризації. На державному рівні доцільно проводити фестивалі та програми підтримки виноробів, а на міжнародному – просувати українські вина через конкурси та брендування з національною символікою. Практична цінність дослідження полягає в розробці рекомендацій для маркетологів, роздрібних мереж та інтернет-магазинів алкогольних напоїв.
Авторське право (c) 2025 Inna Bezhenar https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Науково-технічні засади інноваційно-інвестиційного розвитку енергетичного машинобудування України
Енергетичне машинобудування України посідає стратегічне місце в процесі відновлення та модернізації енергетичної інфраструктури, оскільки забезпечує не лише відтворення втрачених виробничих і генеруючих потужностей, а й впровадження сучасних енергоефективних, інноваційних та стійких технологій, здатних мінімізувати вплив зовнішніх загроз і підвищувати надійність функціонування енергосистеми. Науково-технічний та виробничий потенціал галузі, представлений науково-дослідними інститутами НАН України, профільними конструкторськими бюро, закладами вищої освіти, промисловими підприємствами та галузевими асоціаціями, створює передумови для розвитку інноваційної екосистеми у сфері енергетичного машинобудування. Водночас галузь стикається з низкою викликів, серед яких: недостатній рівень фінансування ДіР, обмеженість капіталовкладень у виробничу сферу, високі логістичні ризики, а також залежність від імпорту критично важливих комплектуючих. Подолання зазначених проблем залежить від мобілізації внутрішніх і зовнішніх фінансових ресурсів, розвитку державно-приватного партнерства, залучення міжнародних інвестиційних програм і грантових механізмів. Ефективними інструментами фінансування виступають «регуляторні пісочниці», які дозволяють прискорювати тестування нових технологій, а також зелені облігації, спрямовані на підтримку екологічно орієнтованих проєктів. Для їх реалізації необхідно вдосконалити нормативно-правову базу, зокрема оновити стандарти виробництва, запровадити податкові пільги, преференційні умови для муніципалітетів, що випускають зелені облігації, а також підтримку пілотних проектів, що стимулюватиме інноваційне оновлення галузі та залучення інвестицій. Запропоновані напрями розвитку сприятимуть посиленню науково-технічного та виробничого потенціалу галузі, модернізації енергетичної інфраструктури, підвищенню енергетичної безпеки та конкурентоспроможності України на світовому ринку. Реалізація інноваційно-інвестиційних моделей розвитку на основі вітчизняних науково-технічних розробок дозволить прискорити впровадження сучасних технологій, сприяти зростанню конкурентоспроможності та інтеграції енергетичного машинобудування у глобальні ланцюги доданої вартості.
Авторське право (c) 2025 Vitalii Venger, Nataliia Romanovska https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Кореляційно-регресійний аналіз рівня освіти та економічного розвитку в областях України
Метою дослідження є вивчення взаємозв’язку між часткою зайнятих осіб, які здобули вищу освіту принаймні на рівні бакалавра, та обсягом валового внутрішнього продукту на одну особу в розрізі регіонів України у період 2021–2023 років. Вихідна гіпотеза ґрунтується на припущенні, що вищий рівень освітньої кваліфікації населення позитивно впливає на економічні показники регіонів, що, у свою чергу, відображається у зростанні ВВП на душу населення. У дослідженні було застосовано методи кореляційно-регресійного аналізу статистичних даних, які виявили помірно сильний позитивний зв’язок між досліджуваними змінними. Отримані результати засвідчили, що зростання частки працевлаштованих із вищою освітою зазвичай асоціюється з підвищенням економічної продуктивності, особливо в урбанізованих та економічно розвинених регіонах (Дніпропетровська, Харківська, Львівська та Одеська області). У дослідженні підкреслюється, що міжрегіональні відмінності залишаються суттєвими, а внесок випускників закладів вищої освіти у розвиток місцевих економік є різноспрямованим. В умовах серйозних економічних викликів, з якими сьогодні стикається Україна, поліпшення якості людського капіталу розглядається як один із ключових інструментів досягнення сталого розвитку. У роботі акцентується увага на важливості регулярного збору достовірних статистичних даних, що дозволило б у майбутньому здійснювати більш точний аналіз довгострокових тенденцій. Особливу увагу заслуговує оцінка впливу війни, яка розпочалася в 2022 році, на систему вищої освіти та її роль у формуванні економічного потенціалу регіонів. Такі дослідження мають важливе значення для обґрунтування освітньої та регіональної політики, спрямованої на забезпечення збалансованого соціально-економічного розвитку. З огляду на виклики воєнного часу, особливої актуальності набуває вивчення ролі вищої освіти як чинника регіонального відновлення, адаптації економіки до нових умов та забезпечення довготривалої конкурентоспроможності. Застосування виявлених закономірностей у практиці соціально-економічного планування дозволить більш обґрунтовано формувати стратегії регіонального розвитку, спрямовані на ефективне використання людського капіталу в умовах посткризового відновлення.
Авторське право (c) 2025 Veronika Hanusych, Peter Solnoki https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Управління енергетичною безпекою України в умовах зеленої трансформації
У статті досліджено актуальні проблеми управління енергетичною безпекою України в умовах зеленої трансформації. Проаналізовано сучасний стан впровадження відновлюваних джерел енергії (ВДЕ), зокрема сонячної, вітрової, гідроенергетики та біомаси. Охарактеризовано вплив ВДЕ на сталий розвиток енергетичної системи країни. Виокремлено виклики, що перешкоджають ефективному переходу до зеленої енергетики: недостатня адаптивність існуючої інфраструктури, обмежені фінансові ресурси, нестабільність регуляторного середовища, наслідки повномасштабної воєнної агресії та глобальні зміни клімату. Наголошено, що трансформаційні процеси у сфері енергетики потребують не лише технічного переоснащення, а й перегляду управлінських підходів, які мають забезпечувати швидку адаптацію до зовнішніх і внутрішніх викликів.У роботі підкреслено відмінності в управлінських підходах до традиційної та зеленої енергетики, зокрема в питаннях стратегічного планування, операційного управління, фінансового забезпечення та реалізації цілей сталого розвитку. Зокрема, зелена енергетика вимагає більш динамічних управлінських рішень, які враховують коливання у виробництві енергії, інтеграцію децентралізованих потужностей та зростаючу роль локальних ініціатив. Обґрунтовано необхідність запровадження нових управлінських стратегій, що включають розвиток децентралізованих систем, інтеграцію цифрових рішень для моніторингу та керування, розширення транскордонної енергетичної співпраці, активне залучення інвестицій і модернізацію енергетичних мереж відповідно до європейських стандартів. Акцентовано, що ефективне управління повинно бути орієнтоване не лише на поточні потреби, а й на формування довгострокових сценаріїв розвитку енергетики із врахуванням кліматичних зобов’язань, енергетичної інтеграції з ЄС та післявоєнного відновлення. Зелена трансформація розглядається як чинник досягнення кліматичної нейтральності, енергетичної незалежності, економічного зростання та екологічної збалансованості України. Підкреслено, що такі зміни є не лише екологічним, а й стратегічним імперативом для забезпечення національної безпеки, сталості економіки та підвищення конкурентоспроможності країни на глобальному ринку.
Авторське право (c) 2025 Alona Yevdokymova, Inna Balahurovska, Svitlana Kolosok https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Оцінювання ефективності персоналу: методичний підхід та практична реалізація
Ефективне управління людськими ресурсами безпосередньо впливає на продуктивність, інновації та сталий розвиток компанії і є її стратегічною компетенцію та конкурентною перевагою. Оцінка ефективності роботи працівників є дієвим інструментом управління персоналом в компанії, призначеним для формування базу для мотивації, навчання та розвитку персоналу. Метою статті є подальше дослідження методів та інструментів оцінки ефективності працівників в компанії, а також надання практичних рекомендацій щодо реалізації методичного підходу до оцінки ефективності персоналу в ІТ-компанії. Методологія дослідження базується на теорії процедурної справедливості і поєднує кількісні та якісні методи, у тому числі анкетування, метод 360°, КРІ, що забезпечило врахування нюансованих перспектив. Дизайн дослідження для опитувань був використаний та сформований виходячи з того факту, що його легко провести та можна створити з мінімальними зусиллями та витратами. Представлений методичний підхід передбачає три етапи та відповідні процедури на кожному з них. Практична реалізація методичного підходу до оцінки персоналу, в якому враховані особливості діяльності працівників ІТ-компанії, демонструє наявну стандартизацію процес оцінювання, ефективну спробу уникнути суб’єктивності та фаворитизму і забезпечити прозорість і справедливість. Нами враховано тезу про те, що для оцінки персоналу, підвищення його компетентності та ефективності організації все частіше поєднують кадрові заходи та бізнес-політику. У статті обґрунтовано, що оцінка, ка підкріплена надійними та точними рейтингами ефективності співробітників, може бути більш оперативною та ефективною. Таким чином, дослідження вносить вклад у розширення периметру інструментів та методів оцінки ефективності працівників з урахуванням виду діяльності компанії.
Авторське право (c) 2025 Natalia Iershova, Wei REN https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Алгоритм прийняття рішень у гібридній холакратичній системі з віртуальними ролями
Предметом дослідження цієї роботи є процеси прийняття рішень у сучасних гібридних управлінських системах, що базуються на холакратії та включають віртуальні ролі, реалізовані засобами штучного інтелекту (ШІ). Мета роботи полягає в розробці алгоритму прийняття управлінських рішень у гібридній холакратичній структурі, яка об’єднує людські та віртуальні ролі, з урахуванням принципів автономії, прозорості та еволюційного управління. Методологічною основою дослідження є поєднання системного, структурно-функціонального та порівняльного підходів, що дозволило комплексно розглянути процеси прийняття рішень у гібридних управлінських системах, побудованих на принципах холакратії та інтегрованих із віртуальними ролями, реалізованими за допомогою штучного інтелекту. У результаті дослідження сформовано алгоритм ухвалення рішень у холакратичній структурі, який враховує гібридний склад учасників і забезпечує узгоджену взаємодію людських та віртуальних ролей. Запропонований алгоритм базується на модульній моделі участі ШІ в управлінському циклі, що передбачає чіткий розподіл відповідальності, логіку делегування, циклічність оновлення рішень та механізми верифікації ефективності взаємодії. Для інтеграції віртуальних ролей розроблено модель, яка складається з аналітичного, фасилітаційного, контрольно-наглядового, документаційного та еволюційного модулів. Кожному етапу алгоритму відповідає конкретний модуль із визначеними типами віртуальних агентів, що забезпечує не лише функціональний розподіл завдань, а й відповідність принципам автономії, прозорості та еволюційності. Формалізація функцій віртуальних ролей створює основу для подальшої автоматизації управлінських процесів і розроблення відповідних цифрових інструментів. Практична значущість отриманих результатів полягає у можливості їх використання цифровими організаціями, стартапами та ІТ-компаніями, які впроваджують децентралізовані або самокеровані моделі управління. Висновки дослідження підтверджують доцільність інтеграції віртуальних агентів у структури холакратії за умов наявності чіткої моделі ролей, прозорих алгоритмів взаємодії та етичних обмежень автономного ШІ. Отримані результати становлять основу для створення інструментів автоматизації управлінських процесів нового покоління.
Авторське право (c) 2025 Hanna Koptieva, Viktor Khabalevskyi https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Стратегічні альтернативи ризик-менеджменту економічної діяльності підприємств
У статті досліджено питання удосконалення стратегічного ризик-менеджменту економічної діяльності підприємств шляхом впровадження адаптивної моделі посткризового моніторингу із фокусом на формування адаптивних управлінських механізмів, здатних ефективно функціонувати в умовах підвищеної економічної невизначеності. Підкреслено, що сучасне бізнес-середовище характеризується постійними коливаннями ринкової кон’юнктури, геополітичними загрозами, технологічними зрушеннями та зміною регуляторних вимог, що зумовлює необхідність інтеграції ризик-менеджменту в загальну стратегію розвитку підприємства. Розкрито концепцію посткризового моніторингу як ключового інструменту управління ризиками, який дозволяє систематично відстежувати вплив раніше прийнятих рішень, виявляти приховані загрози та вчасно здійснювати стратегічне коригування. Особлива увага приділена питанням створення єдиної інформаційної бази для оцінки та прогнозування ризиків, що поєднує фінансові, виробничі, логістичні та ринкові показники. Наголошено на важливості розвитку компетенцій персоналу у сфері ідентифікації та реагування на ризики, при цьому акцент зроблено на пошуку ресурсно-оптимальних рішень для малого та середнього бізнесу, де високі витрати на навчання часто обмежують можливість впровадження комплексних систем ризик-менеджменту. Запропоновано адаптивну модель управління ризиками, яка передбачає взаємопов’язану реалізацію чотирьох етапів: ідентифікація, оцінка, реагування та контроль. Модель враховує галузеві особливості, масштаб підприємства та доступні ресурси, що робить її універсальним інструментом для різних секторів економіки. Наведено приклади стратегічних альтернатив, зокрема диверсифікацію напрямів діяльності, впровадження цифрових технологій моніторингу ризиків, страхування комерційних і виробничих загроз, створення партнерських альянсів та розвиток антикризових резервів. Результати дослідження можуть бути використані для удосконалення системи корпоративного управління, підвищення стійкості підприємств до кризових явищ та формування стратегій довгострокового розвитку, що поєднують гнучкість та превентивний підхід до управління ризиками.
Авторське право (c) 2025 Nataliia Korzhenivska, Illya Оsadchuk https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Активізація міжнародної співпраці закладів вищої освіти в умовах глобалізації та кризових викликів
У статті здійснено комплексний аналіз економічної сутності міжнародного співробітництва у сфері вищої освіти як стратегічного інструмента трансформації освітнього середовища відповідно до сучасних глобальних викликів. Встановлено, що міжнародне співробітництво закладів вищої освіти (ЗВО) виступає не лише чинником зміцнення економічних зв’язків між державами, а й каталізатором інтеграції у світовий освітній простір. Через призму процесів глобалізації проаналізовано трансформацію функцій ЗВО, що відбувається в умовах зростаючої взаємозалежності освітніх систем. Показано, що глобалізація сприяє активізації академічної мобільності, розвитку спільних освітніх програм та наукових проєктів, інтеграції у міжнародні рейтинги та глобальні освітні платформи. Це формує нову модель економічної взаємодії, у якій ЗВО стають повноправними учасниками трансформації світового ринку освітніх послуг. Особливу увагу приділено ідентифікації основних глобалізаційних чинників, що впливають на міжнародне співробітництво ЗВО, а також аналізу методичних підходів до його оцінювання. Обґрунтовано доцільність застосування циклічного підходу, який дозволяє не лише фіксувати поточний стан міжнародної активності, а й виявляти тенденції, оцінювати результативність прийнятих управлінських рішень та своєчасно адаптувати стратегії до змін у глобальному освітньому середовищі. Запропоновано системний і ресурсно-орієнтований підхід до оцінювання, що передбачає інтеграцію кількісних та якісних індикаторів, врахування ресурсного забезпечення міжнародної діяльності та орієнтацію на довгострокову стійкість партнерств. Результати дослідження можуть бути використані для вдосконалення стратегій інтернаціоналізації українських ЗВО, посилення їх конкурентоспроможності та зміцнення позицій у світовому освітньому просторі.
Авторське право (c) 2025 Olena Korohodova, Yuliia Ponomarenko, Nadiia Konovalova https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Аналіз стану цифровізації та інноваційної активності будівельних підприємств у контексті економічної безпеки
У межах дослідження здійснено комплексний аналіз цифровізації та інноваційної активності підприємств будівельної галузі в контексті забезпечення їх економічної безпеки. Метою роботи є ідентифікація ключових тенденцій цифрового розвитку підприємств галузі, оцінка їхньої спроможності протидіяти сучасним інформаційним загрозам і виявлення потенціалу використання інноваційних технологій як чинників зміцнення економічної безпеки. Методологічну основу дослідження становлять положення теорії економічної безпеки підприємства, системного та структурно-функціонального підходів, із застосуванням методів статистичного аналізу, групування, порівняння та графічної інтерпретації даних. У ході аналізу виявлено наявність помірного, але поступального зростання рівня цифрової зрілості підприємств будівельної галузі. Зафіксовано збереження практики зовнішнього делегування ІКТ-функцій, незначне поширення заходів формалізованого навчання персоналу з питань інформаційної безпеки, а також недостатній рівень впровадження сучасних цифрових інструментів, зокрема багатофакторної автентифікації, систем моніторингу загроз, технологій шифрування даних тощо. Проаналізовано масштаби використання штучного інтелекту та робототехнічних систем за функціональними напрямами. Встановлено, що їх застосування переважно зосереджене у виробничих процесах і сфері управління, тоді як використання в контексті забезпечення інформаційної безпеки залишається вкрай обмеженим. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості їх використання для розроблення стратегій цифрової трансформації будівельних підприємств з урахуванням вимог економічної безпеки, удосконалення систем управління інформаційною безпекою, а також впровадження ефективних механізмів оцінювання та мінімізації цифрових ризиків. Запропоновані аналітичні підходи можуть бути використані в процесі формування корпоративної політики щодо впровадження інноваційних технологій, підготовки внутрішніх нормативних документів з питань кіберзахисту, а також при розробці галузевих рекомендацій для підвищення рівня цифрової стійкості підприємств.
Авторське право (c) 2025 Maryna Kravchenko, Fedir Nemyrovskyi https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Розвиток енергетичного машинобудування України в умовах переходу до низьковуглецевої економіки
Стаття присвячена аналізу стратегічних напрямів розвитку енергетичного машинобудування України в контексті глобального переходу до низьковуглецевої економіки. Розглянуто ключові виклики та можливості галузі, зумовлені впровадженням енергоефективних технологій та декарбонізацією виробництва для досягнення європейської стратегії щодо поступового та скоординованого виведення імпорту російської нафти, газу та атомної енергії з ринків ЄС. Виявлено, що Україна має достатній науково-технічний, виробничий і ресурсний потенціал для інноваційного розвитку галузі енергетичного машинобудування. Проведено аналіз обсягів виробництва і реалізації продукції енергетичного машинобудування України та оцінку зовнішньої торгівлі. Це дало змогу визначити потреби України у продукції енергетичного машинобудування для задоволення потреб внутрішнього ринку. Запропоновано підходи до модернізації виробничої бази шляхом заміни генераторів, теплообмінного устаткування, турбін, систем управління і контрольно-вимірювальної апаратури з метою продовження ресурсу роботи існуючих АЕС. Це можливо досягти за рахунок активізації інвестиційної діяльності та комерціалізації наукових розробок, спрямованих на задоволення внутрішніх потреб енергетики та перспективи входження в глобальні ринки. У статті визначено напрями сприяння розвитку галузі, головною метою якого є не просто відновлення зруйнованих виробничих потужностей, а повноцінна розбудова та інтеграція до Європейського співтовариства на засадах сталого розвитку. Серед основних визначено стратегічне планування, належна державна підтримка для прискорення комерціалізації наукових розробок галузевих інститутів НАН України, формування партнерств із глобальними партнерами, участь у міжнародних інноваційних проєктах, покращення інвестиційного клімату шляхом впровадження фінансових стимулів.
Авторське право (c) 2025 Oksana Kushnirenko, Oleksandr Bykonia https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Управлінські механізми, критерії та основні чинники стійкості наукових систем під час кризи: огляд питання
Стійкість державних науково-інноваційних систем відіграє важливу роль у забезпеченні сталого науково-технологічного прогресу та економічної безпеки, особливо в умовах криз. Наукові інституції сприяють генерації, розповсюдженню та впровадженню знань, забезпечуючи економічну стабільність та регіональний розвиток. Однак зовнішні ризики, такі як економічні кризи, збройні конфлікти, зміни клімату та пандемії, створюють безпрецедентні виклики, що вимагають адаптаційної спроможності науково-інноваційних екосистем та наукових систем, зокрема. Незважаючи на значний масив досліджень, присвячених ролі науково-інноваційних систем у забезпеченні економічного зростання та конкурентоспроможності регіонів, а також, присвячених впливу інновацій на економічну стійкість, поняття резильєнтності державних наукових систем та їх адаптивності до соціально-економічних і політичних потрясінь залишається недостатньо дослідженим, особливо в контексті довготривалих криз та економік, що розвиваються. Дана стаття присвячена вивченню цієї проблематики. У роботі приводяться приклади міжнародного досвіду, зокрема післявоєнної Німеччини, Південної Кореї, Ізраїлю в умовах загроз безпеці та реакції ЄС на пандемію COVID-19, а також надається аналітичне обґрунтування необхідності вивчення ключових механізмів зміцнення стійкості науки в умовах системних загроз. Отримані результати є основою для подальших досліджень щодо розробки індикаторів уніфікованої методології оцінки стійкості національних науково-інноваційних систем, та державних наукових систем, зокрема. Вони дозволяють більш комплексно підійти до оцінювання здатності таких систем ефективно реагувати на глобальні виклики, враховуючи їхню взаємодію з іншими секторами критичної інфраструктури, політичною стабільністю, організаційною культурою та ресурсною автономією. Умови повномасштабної війни в Україні створюють необхідність формулювання параметрів оцінки стійкості та механізмів адаптації державних наукових структур до тривалих системних потрясінь. Проведений аналіз формує теоретичну і практичну основу для модернізації наукової політики та управління в умовах невизначеності.
Авторське право (c) 2025 Anastasiia Lutsenko, Volodymyr Rodchenko https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Гібридне стратегування просторового розвитку України: модель сценарно-інтегрованого економічного менеджменту
У статті розкрито проблему стратегічного управління просторовим розвитком України в умовах поствоєнної трансформації, коли міжрегіональні диспропорції, ресурсна асиметрія та функціональна фрагментація регіонів актуалізують потребу у новій методології державного регулювання. Обґрунтовано, що традиційні моделі просторового планування та уніфіковані підходи до стратегування виявляють обмежену ефективність у ситуації глибокої поляризації регіонів і варіативності сценаріїв їхнього розвитку. У відповідь на ці виклики запропоновано модель гібридного стратегування просторового розвитку, яка інтегрує інструменти сценарного моделювання, функціонально-територіальної типізації та механізми інтегрованого економічного менеджменту. Виконано типізацію семи макрорегіональних зон України відповідно до їхніх сценарних форматів розвитку (реконструктивний, стабілізаційний, відновлювальний, реабілітаційний, інноваційно-експансивний). Представлено й обґрунтовано концепт Стратегії сценарно-диференційованого інтегрованого управління реконструктивним просторовим розвитком України на 2025–2035 роки як системного документа стратегічної реконструкції, що відображає функціональну взаємодоповнюваність територій та забезпечує баланс між локальними потребами й національними пріоритетами. Аргументовано доцільність структуризації механізмів управління просторовим розвитком у чотири взаємопов’язані блоки: координаційний, трансформаційний, стабілізаційний та інституційно-забезпечувальний. Особливу увагу приділено розробці схеми міжзональної взаємодії між макрорегіональними зонами як інструменту синхронізації управлінських дій, просторової узгодженості та сценарної адаптації. Отримані результати доводять, що гібридне стратегування реконструктивного просторового розвитку – є не лише реакцією на виклики воєнного та поствоєнного періоду, але й дієвим інструментом довгострокового підвищення ефективності просторової політики і сталого господарювання. Реалізація запропонованої моделі створює методологічні та практичні передумови для формування інтегрованої системи економічного менеджменту регіонального розвитку, орієнтованої на функціональну спеціалізацію, оптимізацію ресурсних потоків, сценарне балансування і досягнення міжрегіональної синергії. Результати, репрезентовані у статті, становлять теоретичну основу для подальших прикладних розробок у сфері просторової політики, інституційного забезпечення та економічного менеджменту реконструкції України в умовах зростання багатовимірних загроз і ризиків.
Авторське право (c) 2025 Viktoriia Mykytenko, Marharyta Chuprina https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Науково-методичний підхід до діагностики систем агропромислових ринків на засадах загрозостійкості (резильєнтності)
Війна в Україні зумовила виникнення різноманітних загроз і шоків, пристосування до яких стало однією з важливих умов функціонування національних ринків. Пріоритетне завдання зменшення вразливостей та впровадження потенціалу загрозостійкості агропромислових ринків зумовлює необхідність розроблення сучасного науково-методичного підходу до діагностики ринкових систем на основі проактивного підходу. У роботі обґрунтовано три головні напрями діагностування систем ринків у контексті завдань економічного відродження: безпековий, збалансованого розвитку та регуляторний. Встановлено пов’язаність потужності загроз (слабкий, помірний, значний вплив) та типів реакцій систем ринків (поглинання, адаптація, трансформація) на шоки. Запропоновано враховувати тип реакції агропромислових ринків на загрози в ході розробки механізмів їх регулювання. Систематизовано головні загрози функціонуванню систем ринків та зміни їх параметрів у воєнний час, що є одним із етапів діагностичного процесу. Визначено головні завдання, принципи та методи інтегрованої діагностики систем агропромислових ринків. Наголошено на комплементарному поєднанні кількісних і якісних методів та різних інструментів діагностики, які застосовуються комплексно, як єдина система аналітичної підтримки. Систематизовано головні методи та інструменти інтегрованої діагностики систем агропромислових ринків, їх сутність, можливості та умови використання. Запропоновано розширену процедуру діагностики динаміки ринкових систем на основі проактивного підходу, етапи якої пов’язані в часовій послідовності. Наукова новизна дослідження полягає в розробці науково-методичного підходу до діагностування систем агропромислових ринків у контексті загрозостійкості, який включає розширену процедуру діагностики із використанням фактичного й прогнозного аналізу на засадах багатосценарності з урахуванням особливостей і потужності загроз. Отримані результати дослідження формують наукове й аналітичне підґрунтя для розроблення механізмів забезпечення резильєнтності стратегічних ринків, моніторингу прогресу / регресу в досягненні ринкової резильєнтності, як складової національної стійкості.
Авторське право (c) 2025 Oksana Nikisina https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Цифрова трансформація як чинник підвищення конкурентоспроможності аграрних підприємств України
В умовах посилення глобальної конкуренції та зростання нестабільності зовнішнього середовища цифрова трансформація аграрного сектору України стає не лише вимогою часу, а й чинником забезпечення довгострокової конкурентоспроможності. У статті досліджено організаційно-економічні засади цифровізації аграрних підприємств як ключовий напрям їх адаптації до вимог сталого розвитку та інтеграції в європейський ринок. Обґрунтовано, що запровадження цифрових рішень у сфері точного землеробства, логістики, виробничого планування та бухгалтерського обліку дозволяє підвищити ефективність використання ресурсів, зменшити втрати та підвищити продуктивність. Застосовано системний і факторний підходи, методи графічного моделювання, порівняльного аналізу та узагальнення. У ході дослідження встановлено, що вітчизняні агропідприємства стикаються з низкою бар'єрів на шляху цифрової трансформації: від недостатньої фінансової підтримки до кадрового дефіциту та фрагментарного нормативного регулювання. Запропоновано концептуальну модель цифрової трансформації агробізнесу, яка передбачає синхронізацію виробничих, управлінських і логістичних процесів із застосуванням сучасних AgTech-рішень, ERP-систем, технологій штучного інтелекту, блокчейн-логістики та цифрового документообігу. Наголошено, що успішність цифрової трансформації значною мірою залежить від формування відповідного інституційного середовища, доступу до інвестиційних і освітніх ресурсів, а також від державної підтримки у вигляді пільгових програм, цифрових хабів і стимулювання розвитку людського капіталу. Результати дослідження можуть бути використані під час розробки стратегій цифровізації аграрного сектору, програм державної підтримки МСП, а також у системах підготовки кадрів для цифрової економіки. У статті сформульовано висновок, що цифрова трансформація є не лише технічним процесом модернізації, а й інституційним зрушенням, що змінює логіку функціонування аграрного підприємства, підвищує його гнучкість, прозорість та здатність до адаптації. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробкою галузевих цифрових стандартів, індикаторів ефективності цифровізації та оцінкою впливу цифрових інструментів на експортну спроможність агросектору України.
Авторське право (c) 2025 Mykola Palii, Nataliya Kantsedal https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Інтеграція AI-технологій у стратегічний менеджмент металургійних підприємств
У цій статті розглядається як штучний інтелект трансформує стратегічне управління металургійними підприємствами під впливом нової промислової революції. Актуальність роботи зумовлена потребою переосмислення традиційних підходів до стратегічного планування, оскільки інноваційні AI-технології та зростаючі вимоги до екологічної відповідальності бізнесу стають дедалі суттєвішими. Проведено комплексний аналіз еволюції управлінських практик провідних світових металургійних корпорацій, які впроваджують інтелектуальні системи у свою діяльність. Методологічною основою дослідження став системний підхід до вивчення стратегічних трансформацій, аналіз кейсів цифровізації та авторська концептуалізація майбутніх трендів розвитку галузі. Встановлено, що впровадження ШІ призводить до якісно нових змін у природі стратегічного мислення керівників: замість того, щоб покладатися на досвід та інтуїцію, менеджери тепер можуть приймати рішення на основі точного аналізу великих обсягів даних. Доведено, що AI-технології забезпечують перехід від реактивних стратегій управління до проактивних моделей, де підприємства можуть передбачати ринкові зміни та адаптуватися до них заздалегідь. Результати дослідження показують, що компанії, які успішно інтегрують ШІ у стратегічне планування, демонструють підвищену адаптивність до мінливих умов ринку, покращену ресурсну ефективність та зміцнення позицій у глобальній конкуренції. Практична значущість роботи визначається можливістю використання отриманих результатів для удосконалення стратегічного управління металургійними підприємствами. Висновки дають підстави стверджувати, що штучний інтелект виступає каталізатором переходу стратегічного менеджменту на новий рівень, забезпечуючи формування адаптивних, даних-орієнтованих та екологічно відповідальних моделей корпоративного управління.
Авторське право (c) 2025 Anna Pryshva, Lina Artemenko https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Стратегічне управління цифровим маркетингом із використанням класифікації вражень
Стратегічне управління цифровим маркетингом є ключовим інструментом формування конкурентних переваг підприємств у сучасній економіці вражень. Мета статті полягає в обґрунтуванні методичних рекомендації щодо стратегічного управління цифровим маркетингом. Представлено класифікацію вражень за одинадцятьма критеріями, що дозволяє більш комплексно враховувати поведінкові реакції аудиторії в процесі цифрової взаємодії. Класифікація вражень охоплює ключові характеристики вражень за різними критеріями (тематика, тип взаємодії, джерело, канал, емоційний тон тощо) й дає змогу краще розуміти, як саме контент впливає на споживача. На основі класифікації розроблено методичні рекомендації щодо використання вражень як аналітичного інструменту для стратегічного управління цифровим контентом. Запропоновано матрицю управління цифровим контентом, що базується на співвідношенні рівнів когнітивної обробки та емоційного залучення. Для кожного квадранта матриці визначено релевантні типи контенту та рекомендоване чергування вражень для підтримання уваги й інтересу споживачів. Упровадження такої матриці дозволяє системно керувати динамікою контенту в умовах інформаційного перенасичення. В межах однієї стратегії слід урізноманітнювати типи вражень: чергувати емоційно сильні з аналітичними, розважальні з пізнавальними, інтерактивні з рефлексивними. Це особливо актуально для брендів, що прагнуть формувати стійку емоційну прив’язаність споживача. Запропонований підхід дозволяє поєднувати аналітичну точність із креативними рішеннями в маркетинговій діяльності. Теоретична цінність статті полягає в узагальненні підходів до класифікації цифрового контенту, а практична — у розробці гнучкої моделі для адаптації контенту до різних типів споживчої взаємодії. Запропонований підхід може бути використаний для оптимізації маркетингових комунікацій, підвищення ефективності цифрових кампаній та розробки емоційно орієнтованих стратегій взаємодії з цільовими аудиторіями.
Авторське право (c) 2025 Yuliia Tataryntseva https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Ресурсне забезпечення громад та стійкість критичної інфраструктури в умовах криз
У статті досліджується ресурсне забезпечення територіальних громад та стійкість критичної інфраструктури в умовах криз, з особливим акцентом на оцінюванні еколого-економічної ефективності впровадження «зелених» технологій. Наукові підходи до формування стійкості громад розглядаються, зокрема концепції енергетичної демократії, локальної енергонезалежності та децентралізації екологічного управління. Роль місцевих урядів у впровадженні низьковуглецевих технологій, адаптації інфраструктури до криз та підвищенні енергетичної безпеки висвітлюється. Особлива увага приділяється оцінюванню ефективності автономних енергетичних та водопостачальних систем, координації між локальними та державними інституціями, а також використанню інформаційних систем для моніторингу стану критичної інфраструктури. Аналіз літератури засвідчує недостатню кількість досліджень щодо комплексного оцінювання ресурсного забезпечення громад та стійкості їх інфраструктури у воєнний та посткризовий періоди. В емпіричній частині здійснено аналіз динаміки бюджетних видатків на охорону довкілля, обсягів виробництва електроенергії (зокрема з відновлюваних джерел) та викидів забруднюючих речовин у Київській області у 2018–2024 рр. Позитивні тенденції у скороченні викидів і зростанні частки сонячної генерації були встановлені, водночас зафіксовано нерівномірність фінансування та відсутність стабільних довгострокових механізмів підтримки «зелених» ініціатив. Було підтверджено необхідність комплексного підходу до розвитку енергетичної, екологічної та комунальної інфраструктури громад, оцінки основних ризиків і вразливостей критичних систем, а також впровадження практичних інструментів для підвищення стійкості та ефективності використання ресурсів у кризових умовах.
Авторське право (c) 2025 Natalya Chernenko, Yaroslava Hlushchenko https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Аналіз факторів ринку оренди житлової нерухомості в Україні в період воєнної економіки
Ринок оренди нерухомості відображає соціально-економічну ситуацію в країні в цілому або в окремому регіоні чи навіть в окремому населеному пункті. Попит на житло в оренду визначається певним набором факторів, зокрема міграцією (прибуттям) та створенням нових сімей. Ринок оренди житлової нерухомості характеризується сезонністю. У великих містах попит на житло в оренду суттєво знижується в літні місяці та значно зростає в кінці серпня - на початку вересня. Пропозиція орендного житла формується за рахунок будівництва нового житла та міграції мешканців (у випадку пропозиції слід враховувати людей, які виїжджають). Ціна оренди нерухомості залежить від району населеного пункту, кількості кімнат та площі орендованої квартири, поверховості та поверховості будівлі, наявності паркомісць, енергоефективності квартири, внутрішнього стану квартири та меблів, стану входу та прилеглої території, взаємовідносин між орендодавцем та орендарем квартири, тривалості проживання орендаря тощо. Характеристики ринку оренди нерухомості Львова та Києва визначаються традиційно високим попитом на орендне житло з таких причин: попит переважно формується та значно зростає у вересні через велику кількість студентів, потік трудових мігрантів, туризм. На ринку оренди житлової нерухомості Львова та Києва чітко видно такі тенденції: кількість побудованих квартир щороку збільшується, але не їх загальна площа, яка, навпаки, зменшується, тобто попитом користуються квартири меншої площі; значно збільшується кількість одно- та двокімнатних квартир, що будуються, які також користуються особливим попитом для оренди. В умовах економічної нестабільності, війни та внутрішньої міграції ринок оренди житлової нерухомості України зазнав значних змін. Перш за все, відбулися територіальні зміни попиту на житло, що призвели до збільшення нерівномірності будівництва в різних регіонах, а також зміни в інвестиційній активності та ціновій політиці. Оскільки ринок оренди житлової нерухомості є важливим показником економічної стабільності країни, дослідження факторів, що впливають на його динаміку, є актуальним завданням з метою визначення перспектив відновлення та подальшого розвитку цього ринку. Досліджено тенденції розвитку ринку оренди житлової нерухомості під час повномасштабного вторгнення в Україну. Проаналізовано чинники впливу на трансформацію попиту на нерухомість через вплив війни. Простежено зміни цін ринку оренди житлової нерухомості у безпекових регіонах у 2025 році. Використано SWOT-аналіз для ідентифікації внутрішніх сильних та слабких сторін, а також зовнішніх чинників впливу на ринок оренди житлової нерухомості України під час економічної нестабільності.
Авторське право (c) 2025 Ruslana Shurpenkova, Oksana Sarakhman, Tetyana Kalaitan https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0